Справа № 944/1363/21                                Головуючий у 1 інстанції: Білецька М.О. 
Провадження № 22-ц/811/1882/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 16

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
секретаря: Івасюти М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 – адвоката Соляника Романа Андрійовича на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 19 березня 2021 року у справі за заявою представника позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – адвоката Почкіної Оксани Миколаївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання незаконними наказів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Почкіна О.М. звернулась в суд із заявою про забезпечення позову, в якій просила: накласти арешт на земельну ділянку площею 4,7 га. кадастровий номер 4625883600:04:000:1526, що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, до вирішення справи по суті та до набрання рішенням суду законної сили. Також просила заборонити здійснювати будь-яке будівництво на земельній ділянці площею 4,7 га, кадастровий номер 4625883600:04:000:1526, що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, до вирішення справи по суті та до набрання рішенням суду законної сили.
В обґрунтування заявлених вимог покликалась на те, що предметом позову в даній справі є визнання незаконними наказу №1250-УБД від 24.09.2020 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» та наказу №2359-УБД від 11.11.2020 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення»; наказу №1234-УБД від 24.09.2020 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» та наказу №2360-УБД від 11.11.2020 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», відповідно до яких ГУ Держгеокадастр у Львівській області передав у власність відповідачу ОСОБА_4 земельну ділянку, кадастровий №4625883600:04:000:1503, та у власність ОСОБА_5 земельну ділянку кадастровий №4625883600:04:000:1504. Дані земельні ділянки включають в себе земельні ділянки, які перебувають в користуванні позивачів та на які останні претендують. Зокрема позивачі зверталися до ГУ Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою ще в 2019 році, однак отримали відмову. Свої інтереси позивачі відстоювали в суді. 23.09.2020 року рішенням Львівського окружного адміністративного суду задоволено позовні вимоги позивачів до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (справа №380/2553/20). ГУ Держгеокадастр у Львівській області будучи стороною вказаного спору, свідомо розуміючи, що права позивачів порушує, усвідомлюючи протиправність та недобросовісність своєї поведінки, після проголошення вказаного рішення суду в період набрання ним законної сили передав відповідачу ОСОБА_4 та відповідачу ОСОБА_5 земельні ділянки, на які претендували позивачі, чим створив передумови для його невиконання та породження нових спорів для захисту прав та інтересів позивачів. В зв`язку з тим, що земельні ділянки, на які претендують позивачі вибули з державної власності у спосіб не передбачений законом, позивачі також просили суд визнати недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий №4625883600:04:000:1504 від 05.01.2021 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Бобиляк Олегом Ігоровичем та договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий №4625883600:04:000:1503 від 05.01.2021 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Бобиляк Олегом Ігоровичем, як такі що порушують норми чинного законодавства, суперечать інтересам держави та суспільства, його моральним засадам на підставі ч.1 ст. 203 ЦК. 
Просить врахувати, що підставою застосування заходів забезпечення позову є також і те, що недобросовісну поведінку проявило не лише ГУ Держгеокадастр у Львівській області самостійно, а й інші відповідачі. Обставини набуття у власність ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер 4625883600:04:000:1526 свідчать, що дії відповідачів були злагоджені та переслідували лише одну мету - набуття прав на земельну ділянку власне ОСОБА_1 . Зокрема в період поки вказане вище рішення суду набрало законної сили, ГУ Держгеокадастр у Львівській передало у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_4 обумовлені земельні ділянки, а також подало апеляційну скаргу, яка не відповідає процесуальним нормам (посилання міститься в позовній заяві), завідомо розуміючи наслідки таких дій; відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не лише встигли розробити проекти відведення земельних ділянок, зареєструвати речові права, а й відчужити вказані земельні ділянки ОСОБА_1 . Останній об`єднав їх в одну земельну ділянку та змінив її цільове призначення, зареєстрував речові права на неї. І лише після цього ГУ Держгеокадастр у Львівській області створював видимість виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 19 березня 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Почкіної О.М. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання незаконними наказів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку - задоволено.
Накладено арешт на земельну ділянку, площею 4,7 га. кадастровий номер 4625883600:04:000:1526, що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, до вирішення справи по суті та до набрання рішенням суду законної сили.
Заборонено здійснювати будь-яке будівництво на земельній ділянці площею 4,7 га, кадастровий номер 4625883600:04:000:1526, що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, до вирішення справи по суті та до набрання рішенням суду законної сили.
Вказану ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Соляник Роман Андрійович.
Вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що у вступні частині ухвали про забезпечення позову зазначено, що із такою звернувся представник позивача, який в обґрунтування заявлених вимог покликається на ряд обставин. Зазначає, що усі перелічені обставини є підставами позову та підлягають з`ясуванню в межах відкритого позовного провадження. Будь-які докази, які б підтверджували позицію представника позивача у з`яві, долучено не було та відповідно судом не розглядалося. 
Просить ухвалу суду скасувати.
Сторони в засідання не з`явились.
Від представника позивачів ОСОБА_6 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні.
Розглянувши клопотання ОСОБА_6 , судова колегія дійшла до висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Якщо сторони чи інші учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Матеріалами справи та судом встановлено, що в провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визначення незаконними наказів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.
В березні 2021 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Почкіна О.М. звернулась в суд із заявою про забезпечення позову, в якій просила: накласти арешт на земельну ділянку площею 4,7 га. кадастровий номер 4625883600:04:000:1526, що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, до вирішення справи по суті та до набрання рішенням суду законної сили. Також просила заборонити здійснювати будь-яке будівництво на земельній ділянці площею 4,7 га, кадастровий номер 4625883600:04:000:1526, що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, до вирішення справи по суті та до набрання рішенням суду законної сили.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.
Згідно п.1, 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Із позовної заяви вбачається, що між сторонами дійсно виник спір та побоювання заявника, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову не спростовані.
Забезпечення позову шляхом накладення арешту не завдає шкоди сторонам, оскільки накладення арешту на нерухоме майно тимчасово перешкоджає відчуженню такого майна. Проте це майно залишається у повному віданні та користуванні власника, та у разі відмови у позові види забезпечення позову скасовуються. У разі ж задоволення позову при повному виконанні рішення суду такі заходи забезпечення позову також скасовуються.
Колегія суддів вважає, що між сторонами існує спір, а тому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду при можливому задоволенні позову.
Зважаючи на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та вищенаведені норми ЦПК, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції підставно вжив заходи забезпечення, про які просив позивач.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення рішення є 04.10.2021 року.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Соляника Романа Андрійовича – залишити без задоволення.
Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 19 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 04.10.2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.