П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 р.	м. Одеса	Справа № 420/15391/21	
                                                                                                                  
                                                                                                                        Головуючий в І інстанції: Самойлюк Г.П.
                                                                                        Дата та місце ухвалення рішення: 31.08.2021 р. м. Одеса
          
                  П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                                 судді-доповідача – Шеметенко Л.П.
                                                                   судді – Стас Л.В.
                                                                   судді – Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеський міський центр зайнятості, про визнання дійсним договору, визнання особою, яка надає послуги постійного нагляду, визнання незаконними дій та бездіяльності, визнання незаконним та скасування рішення, визнання повідомлення нікчемним документом, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеський міський центр зайнятості, у якому позивачі просять суд:
- визнати дійсними договір про надання соціальних та додаткових послуг                                    від 01.01.2018 року з додатком до нього, укладений між ОСОБА_1 (Позивач 1) та ОСОБА_2 (Позивач 2) безстроково, додаткову угоду від 01.01.2021 року до договору про надання соціальних та додаткових послуг від 01.01.2018 року, акти прийому-передачі наданих послуг №№ 1-3 від 31.12.2018 року, 31.12.2019 року, 31.12.2020 року (за відповідністю) до договору про надання соціальних та додаткових послуг від 01.01.2018 року;
- визнати ОСОБА_2 (Позивач 2) особою, яка надає соціальні послуги та послуги постійного догляду ОСОБА_1 (Позивач 1) на законних підставах, починаючи з 01.01.2018 року, згідно договору про надання соціальних та додаткових послуг від 01.01.2018 року;
- визнати незаконними дії та бездіяльність посадових осіб Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) та Управління соціального захисту населення Малиновського р-ну м. Одеси, як його структурного підрозділу, стосовно відмови прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 (Позивач 1) щодо надання їй безоплатних або з диференційованою оплатою державних соціальних послуг за її зверненням у 2017 році;
- визнати незаконними дії та бездіяльність посадових осіб Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) та Управління соціального захисту населення Малиновського р-ну м. Одеси, як його структурного підрозділу, стосовно ненадання копії рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 (Позивач 1) безоплатних або з диференційованою оплатою державних соціальних послуг із зазначенням підстав такого рішення у 2017 році;
- визнати незаконними дії та бездіяльність посадових осіб Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) та Управління соціального захисту населення Малиновського р-ну м. Одеси, як його структурного підрозділу, стосовно самовільного та хибного визначення системи оподаткування господарської діяльності                    ФОП ОСОБА_2 , як спрощеної системи оподаткування із реєстрацією його платником єдиного податку другої групи, відмови виправити власні помилки, що вплинуло на невірне визначення щомісячного сукупного доходу у 2017 році;
- визнати незаконними дії та бездіяльність посадових осіб Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) та Управління соціального захисту населення Малиновського р-ну м. Одеси, як його структурного підрозділу, стосовно приховування та ненадання ними інформації у 2017-2019 р.р. щодо наявності у ОСОБА_1 (Позивач 1) законного права отримувати державні соціальні послуги з диференційованою оплатою;
- визнати незаконними дії посадових осіб Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) та Управління соціального захисту населення Малиновського р-ну м. Одеси, як його структурного підрозділу, стосовно прийняття на себе повноважень контролюючих органів щодо надання дозволу, заборони або відмови у призначенні будь-яких виплат на підставі визначення подій, які ще не відбулися, при розгляді звернення Позивача 2 від 29.03.2019 року, зареєстрованого за № 1065;
- визнати незаконними дії та бездіяльність посадових осіб Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) та Управління соціального захисту населення Малиновського р-ну м. Одеси, як його структурного підрозділу, стосовно прийняття рішення про відмову визнати ОСОБА_2 (Позивач 2) особою, яка надає соціальні послуги та послуги постійного догляду ОСОБА_1 (Позивач 1) з відмовою у призначенні виплати державної грошової компенсації за такі послуги, за його зверненням                від 29.03.2019 року, зареєстрованого за № 1065;
- визнати незаконним та скасувати рішення про відмову в призначенні соціальної допомоги від 19.04.2019 року, прийнятого Управлінням соціального захисту населення Малиновського р-ну Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) за зверненням Позивача 2 від 29.03.2019 року, зареєстрованого за № 1065;
- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) прийняти нове рішення за зверненням ОСОБА_2 (Позивач 2)                    від 29.03.2019 року, зареєстрованого № 1065, нарахувати та виплатити йому заборговану суму грошової компенсації за надання соціальних послуг та послуг постійного догляду ОСОБА_1 (Позивач 1) за період з березня 2019 року по червень 2021 року, згідно чинного законодавства України;
- визнати незаконними дії посадових осіб Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) та Управління соціального захисту населення Малиновського р-ну м. Одеси, як його структурного підрозділу, стосовно вимог щодо надання дозволу на відвідування квартири ОСОБА_1 (Позивач 1) за власними забаганками у будь-який день та час, коли заманеться, після реєстрації Управлінням соціального захисту населення Малиновського р-ну Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) звернення Позивача 2 від 29.07.2021 року, зареєстрованого за № 1791;
- визнати незаконними дії та бездіяльність посадових осіб Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) та Управління соціального захисту населення Малиновського р-ну м. Одеси, як його структурного підрозділу, стосовно прийняття рішення про відмову визнати ОСОБА_2 (Позивач 2) особою, яка надає соціальні послуги та послуги постійного догляду ОСОБА_1 (Позивач 1) з відмовою у призначенні виплати державної грошової компенсації за такі послуги, за його зверненням                  від 29.07.2021 року, зареєстрованого за № 1791;
- визнати повідомлення на ім`я ОСОБА_2 (Позивач 2) «Про призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» за № 5107 від 19.08.2021 року за підписом начальника УПСЗН Буяджи А.Г. нікчемним документом;
- визнати незаконним та скасувати рішення про відмову в призначенні соціальної допомоги, прийнятого Управлінням соціального захисту населення Малиновського р-ну Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2), копія якого не була надана Позивачу 2, тому дата його прийняття невідома, за зверненням Позивача 2                        від 29.07.2021 року, зареєстрованого за № 1791;
- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) прийняти нове рішення за зверненням ОСОБА_2 (Позивач 2)                    від 29.07.2021 року, зареєстрованого за № 1791, нараховувати та виплачувати йому грошову компенсацію за надання соціальних послуг та послуг постійного догляду ОСОБА_1 (Позивач 1), починаючи з липня 2021 року, згідно чинного законодавства України;
- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для зарахування періоду надання соціальних послуг та здійснення постійного догляду ОСОБА_1 (Позивач 1) з отриманням державної грошової компенсації за такі послуги до страхового стажу ОСОБА_2 (Позивач 2) для призначення йому пенсії, починаючи з березня 2019 року, згідно чинного законодавства України;
- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) надати ОСОБА_2 (Позивач 2) письмову довідку про те, що він має статус особи, яка надає соціальні послуги та послуги постійного догляду ОСОБА_1 (Позивач 1), починаючи з 01.01.2018 року;
- визнати незаконними дії та бездіяльність керівництва та інших посадових осіб Одеської міської ради (Відповідач 1), Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) та Управління соціального захисту населення Малиновського р-ну м. Одеси, як його структурного підрозділу, такими що мають ознаки систематичного знущання, приниження честі та гідності ОСОБА_1 (Позивач 1), ОСОБА_2 (Позивач 2) та ОСОБА_3 (Дитина), доведення їх до зубожіння та здійснення інших дій, цілеспрямованих на фізичне знищення ОСОБА_1 (Позивач 1) шляхом доведення її до скорішого настання природної смерті;
- стягнути солідарно з Одеської міської ради (Відповідач 1), Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) за рахунок державного або міського бюджету завдану матеріальну шкоду на користь ОСОБА_1 (Позивач 1) у розмірі 9980,00 грн.;
- стягнути солідарно з Одеської міської ради (Відповідач 1) та Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) за рахунок державного або міського бюджету завдану моральну шкоду на користь ОСОБА_1 (Позивач 1) у розмірі 47880,00 грн.;
- стягнути солідарно з Одеської міської ради (Відповідач 1) та Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (Відповідач 2) за рахунок державного або міського бюджету завдану моральну шкоду на користь ОСОБА_2 (Позивач 2) у розмірі 31920,00 грн.;
- зобов`язати Одеського міського голову ОСОБА_4 , як голову виконавчого комітету Одеської міської ради, створити комісію для проведення службового розслідування з метою оцінки фактів, викладених у даній позовній заяві, виявлення кола посадових осіб, причетних до вказаних порушень норм законодавства України, притягнення цих посадових осіб до дисциплінарної відповідальності, визначення відповідності директора Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради ОСОБА_5 , директора Департаменту з питань звернень громадян Одеської міської ради ОСОБА_6 , начальника Управління соціального захисту населення в Малиновському районі                    м. Одеси ОСОБА_7 , інших посадових осіб вищезазначених департаментів та управління їх займаним посадам;
- притягнути за рішенням суду до адміністративної відповідальності директора Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради ОСОБА_5 , директора Департаменту з питань звернень громадян Одеської міської ради ОСОБА_6 , начальника Управління соціального захисту населення в Малиновському районі                      м. Одеси ОСОБА_7 , інших посадових осіб Одеської міської ради, підпорядкованих їй департаментів та управлінь, які мають бути встановлені за результатами службового розслідування, за вчинення незаконних дій та бездіяльності, порушення норм Закону України «Про соціальний захист», Закону України «Про звернення громадян», інших нормативно-правових актів, викладених у даній позовній заяві;
- зобов`язати Одеський міський центр зайнятості (Третя особа) надати пояснення стосовно відмови у скасуванні рішення про призначення Позивачу 2 державної допомоги на випадок безробіття (виплат по безробіттю) за його письмовою заявою від 15.05.2019 року.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року позовну заяву повернуто позивачам на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, згідно якої апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові)), 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про оборонні закупівлі», крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель та спрощеного відбору без застосування електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;                14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.
Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.
Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5, 6 ст. 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.
Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Частинами 2, 5 статті 160 КАС України передбачено, що позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
В позовній заяві зазначаються: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; 10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт; 11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
За правилами ст. 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:                  1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.
Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.
Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
Про об`єднання справ в одне провадження або роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу.
Справи, що перебувають у провадженні адміністративного суду, в разі об`єднання їх в одне провадження, передаються на розгляд судді, який раніше за інших суддів відкрив провадження у справі.
Якщо провадження у справах було відкрито в один день, справи в разі об`єднання їх в одне провадження передаються на розгляд судді, який першим прийняв рішення про їх об`єднання.
Справи, об`єднані в одне провадження, роз`єднанню не підлягають.
Згідно ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:                    1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог п. 6 ч. 4, ч. 8 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо порушення позивачами правил об`єднання позовних вимог та неможливість застосування положень статті 172 КАС України щодо роз`єднання позовних вимог за ініціативою суду, що є підставою для повернення позовної заяви позивачам згідно наведених вимог Кодексу.
Так, колегія суддів звертає увагу на те, що у даній справі позов подано двома позивачами до двох відповідачів, при цьому, позов містить самостійні вимоги кожного позивача до кожного з відповідачів, які не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, стосуються кожного позивача окремо, позовна заява містить позовні вимоги, які засновані на різних підставах, стосуються різних періодів (2017, 2019, 2021 р.р.).
Зокрема, ОСОБА_1 оскаржує дії/бездіяльність щодо розгляду її заяви щодо надання безоплатних або з диференційованою оплатою державних соціальних послуг за зверненням у 2017 році.
В свою чергу, зокрема, ОСОБА_2 оскаржує дії/бездіяльність щодо розгляду його звернення від 29.03.2019 року № 1065 про відмову визнати його особою, яка надає соціальні послуги та послуги постійного догляду, оскаржує рішення про відмову в призначенні такої соціальної допомоги від 19.04.2019 року та просить нарахувати і виплатити йому заборговану суму грошової компенсації за надання соціальних послуг за період з березня 2019 року по червень 2021 року.
Крім того, ОСОБА_2 оскаржує дії/рішення при розгляді його заяви про визнання його особою, яка надає соціальні послуги та послуги постійного догляду за зверненням                      від 29.07.2021 року № 1791. 
Окрім цього, ОСОБА_2 просить визнати незаконними дії та бездіяльність посадових осіб Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та Управління соціального захисту населення Малиновського р-ну м. Одеси, як його структурного підрозділу, стосовно самовільного та хибного визначення системи оподаткування господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 , як спрощеної системи оподаткування із реєстрацією його платником єдиного податку другої групи, відмови виправити власні помилки, що вплинуло на невірне визначення щомісячного сукупного доходу у 2017 році.
Також, ОСОБА_2 просить зобов`язати Одеський міський центр зайнятості, який не визначений відповідачем, надати пояснення стосовно відмови у скасуванні рішення про призначення йому державної допомоги на випадок безробіття (виплат по безробіттю) за його письмовою заявою від 15.05.2019 року.
Тобто, ці позовні вимоги стосуються кожного позивача окремо та виникли у різні періоди часу і засновані на різних підставах.  
Також, у позовній заяві містяться позовні вимоги до Одеського міського голови Труханова Геннадія Леонідовича, як голови виконавчого комітету Одеської міської ради, який не визначений відвідачем. 
Окрім викладеного, у позовній заяві містяться вимоги щодо притягнення за рішенням суду до адміністративної відповідальності посадових осіб суб`єктів владних повноважень, проте, за правилами ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом. В свою чергу, згідно вимог ст. 286 КАС України в порядку цього Кодексу розглядаються справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Однак, КАСУ не містить випадків щодо розгляду позовів про притягнення за рішенням суду до адміністративної відповідальності посадових осіб суб`єктів владних повноважень та такі справи не віднесені до юрисдикції адміністративних судів. 
Крім того, як вірно наголошено судом першої інстанції, позивачами, серед іншого, заявлені вимоги про визнання дійсними договору, додаткової угоди, актів прийому-передачі, визнання документа нікчемним, визнання особи такою, що надає соціальні послуги.
Згідно ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
З урахуванням суті спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спір в частині вимог щодо визнання дійсними договору, додаткової угоди, актів прийому-передачі, визнання документа нікчемним, визнання особи такою, що надає соціальні послуги не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, а стосується цивільно-правових відносин і має вирішуватись судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.
Зазначені обставини у сукупності свідчать про порушення позивачами правил об`єднання позовних вимог та неможливість застосування положень статті 172 КАС України щодо роз`єднання позовних вимог за ініціативою суду, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність застосування п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України та повернення заявленого позову. 
Що стосується посилань апелянтів на те, що позовні вимоги про визнання дійсними договору, додаткової угоди, актів прийому-передачі, визнання документа нікчемним, визнання особи такою, що надає соціальні послуги адміністративним судом не заявлялись до суду загальної юрисдикції та пов`язані з іншими позовними вимогами публічно-правового спору, а тому, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, хоча, якщо б вони були заявлені окремо мали б розглядатись за правилами цивільного судочинства, колегія суддів зазначає, що такі доводи апелянтів спростовуються вимогами ч. 6 ст. 21 КАС України, згідно якої не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. В свою чергу, згідно ч. 5                 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Однак, позовні вимоги позивачів у наведеній вище частині не підпадають під дію ч. 5 ст. 21 КАС України, а тому, такі вимоги не можуть бути розглянуті адміністративним судом. 
Також, вирішуючи спірне питання, колегія суддів зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ).
Право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93).
Таким чином, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких – не допустити перетворення судового процесу у безладний рух.
Тобто, повернення позовної заяви з підстав, передбачених законом, а саме у зв`язку з встановленням порушень позивачами правил об`єднання позовних вимог та неможливість застосування положень статті 172 КАС України щодо роз`єднання позовних вимог за ініціативою суду, а також враховуючи наявність у позивачів права на повторне звернення з позовом/позовами після усунення обставин, що стали підставою для повернення позову, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не становить порушення прав позивачів на доступ до правосуддя. 
Окрім викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачі не позбавлені права на звернення за дотриманням безоплатної правової допомоги з метою оформлення позовної заяви у відповідності до вимог КАС України та з дотриманням правил юрисдикції. 
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін. 
Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 11.11.2021 р.

        Суддя-доповідач:                                                                      Л.П. Шеметенко

         Суддя:                                                                                        Л.В. Стас  

         Суддя:                                                                                        І.О. Турецька