ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/2166/21	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Чередниченка В.Є.,        
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 	 Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради    	
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду  від 10.06.2021р. у справі №340/2166/21	
за  позовом:	ОСОБА_1 	
до:  про:	Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради  визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії 	

ВСТАНОВИВ:

          05.05.2021р. ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку  звернувся до  Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради ( далі - Управління соціального захисту населення) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити прийняти рішення, судом першої інстанції позов зареєстровано 06.05.2021р.  /а.с. 1-4/.
          Ухвалою  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.05.2021р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження  у справі №340/2166/21 та справу призначено до  судового розгляду / а.с. 11/.
          Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що він має статус учасника бойових дій та має право на одержання пільг встановлених для даної категорії осіб, у тому числі на отримання разової грошової допомоги до 5 травня, але у період  2017р-2021рр.   йому була виплачена грошова допомога до 5 травня в розмірі меншому ніж передбачено чинним законодавством України, що на його думку суперечить  ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням висновку Конституційного Суду України у рішенні від 27.02.2020р.  у справі №1-247/2018 (3393/18), він звернувся до відповідача з заявою щодо здійснення перерахунку та виплати разової допомоги до 5 травня, але відповідач відмовив йому у нарахуванні та виплаті допомоги у належному розмірі, тому він звернувся до суду за захистом порушеного права та просив суд:- визнати протиправною бездіяльність відповідача   щодо виплати йому   щорічної грошової допомоги до 5 травня у період 2017-2021рр., як учаснику бойових дій, у розмірі меншому, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком; - зобов`язати відповідача здійснити  та виплату йому   щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за період 2017-2021рр., як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум. Також разом із адміністративним позовом позивачем було подано до суду заяву про поновлення строку на звернення до суду за захистом порушеного права. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду  від 10.06.2021р. у справі №340/2166/21 адміністративний позов задоволено частково, - визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020р. у розмірі меншому, ніж передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту; - зобов`язано  Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020р.  як учаснику бойових дій у розмірі 7 (семи) мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з урахуванням раніше виплачених сум; - зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021р.  як учаснику бойових дій у розмірі 7 (семи) мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з урахуванням раніше виплачених сум, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. / а.с. 33-36/. 
Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу / а.с. 40-53/ та 12.08.2021р.  адміністративна справа №340/2166/21, разом з  апеляційною скаргою відповідача, надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду / а.с. 39/.
Ухвалами Третього  апеляційного адміністративного суду від 16.08.2021р.  у справі №340/2166/21 відкрито апеляційне  провадження за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду  від 10.06.2021р. у справі №340/2166/21 / а.с. 55/ та   справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 19.10.2021р. / а.с. 56/, про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи /а.с. 57-59/, від яких, у свою чергу, до суду апеляційної інстанції  не надходило будь-яких заперечень щодо апеляційного розгляду цієї справи в порядку письмового провадження.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з  наступних підстав.
Під час розгляду цієї справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач у справі, є  особою з інвалідністю (ІІІ група) та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що свідчить про те, що позивач у справі  має право на пільги встановлені ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Позивач звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку разової  допомоги до 5 травня, яка була йому виплачена за період 2017-2020р., оскільки її було виплачено у розмірі меншому ніж передбачено чинним законодавством, але відповідач листом від 22.04.2020р. повідомив про відсутність підстав для здійснення перерахунку виплаченої разової допомоги до 5 травня за цей за цей період / а.с. 8 зворотна сторонам/.
Крім цього судом встановлено, що відповідачем, з метою реалізації права позивача, як учасника бойових дій, на отримання вищезазначених пільг, була виплачена позивачу разова допомога до 5 травня у наступних розмірах: - за 2017р. - 2700 грн.; - за 2018р. - 2845 грн.; - за 2019р. - 2950 грн.; - за 2020р.  - 3160грн.; - за 2021р. -3391 грн.; і ці обставини не заперечувались учасниками справи під час її розгляду судом / а.с. 22/. 
          У квітні 2021р.  позивач, який вважав що допомога до 5 травня за 2020р. йому виплачена не у повному розмірі, звернувся до відповідача  з заявою про проведення перерахунку разової допомоги до 5 травня, але відповідач листом  за вих. №119 від 22.04.2021р. зазначив про відсутність законодавчовстановлених підстав для перерахунку позивачу раніше виплаченої разової допомоги до 5 травня за період 2017-2020 рр.  саме такі дії відповідача, якій позивач вважає протиправними, обумовили його  звернення до суду за захистом порушеного права з цим адміністративним позовом. 
Спірні відносини, які виникли між сторонами у справі з приводу розміру допомоги до 5 травня, яка виплачується особам, що мають статус учасника бойових дій, у період 2020-2021рр. врегульовано нормами Конституції України та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон).
Відповідно до ч.  5   ст. 12 Закону  (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року № 367-XIV) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Згідно з п. 20   розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня   2007 року № 107-VI абз. 5 ч. 22   ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»   викладено у редакції, яка передбачала, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплата разової грошової допомоги здійснюється у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008р. № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають   Конституції України   (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20   розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня   2007 року № 107-VI.
Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ   (далі - Закон № 79-VІІІ) розділ   VІ   Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України   доповнено п. 26, яким встановлено, що норми і положення ст.ст.   12,13,14,15   та   16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»   застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На виконання зазначених норм Бюджетного кодексу України   Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №11 від 19.02.2020р.  «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою визначено у 2020 році виплату до 5 травня разової грошової допомоги учасникам бойових дій у розмірі 1390 гривень.
Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020р. у справі № 1-247/2018 (3393/18) визнано таким, що не відповідає   Конституції України   (є неконституційним), окреме положення пункту 26   розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України   у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.ст.   12,   13,   14,   15   та   16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»   (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Так у цьому рішенні Конституційний Суд зробив висновок про те, що встановлення пунктом 26   розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України   іншого, ніж у ст.ст.   12,   13,   14,   15   та   16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм   Кодексу та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що суперечить принципу верховенства права, встановленому   ст. 8 Конституції України.
Відповідно до ч. 2   ст. 152 Конституції України   закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Отже з 27.02.2020р. застосуванню підлягають положення   ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 р. № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10рп/2008), за якими щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які встановлені ст. Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.
Враховуючи вищенаведені норми законодавства, які регулюють спірні відносини, що виникли між сторонами у цій справі, та приймаючи до уваги, що під час розгляду справи встановлено, що  відповідачем виплачено позивачу  разову грошову допомогу до 5 травня у 2020 році у розмірі 3160 грн., у 2021 році у розмірі 3391 грн., тобто у розмірі меншому, ніж визначено ст.ст. 12,13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», колегія суддів вважає, що відповідач, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, здійснюючи нарахування та виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2020р. та за 2021р.  у розмірі меншому, ніж визначено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», діяв протиправно та порушив право позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі з огляду на те, що на час здійснення відповідачем такої виплати рішення Конституційного Суду України від 27 .02.2020р.  у справі № 1-247/2018 (3393/18) вже набрало законної сили.
При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що норми підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанови Кабінету Міністрів України, на яку посилається відповідач, не можуть змінювати норми       Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки у даному випадку  вища юридична сила       закону       полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі       законів       та за своїм змістом не повинні суперечити їм, і підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях       Конституції України. У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам       закону       слід застосовувати норми       закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Також колегія суддів при вирішення цієї справи бере до уваги висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладені у рішенні від 29.09.2020р.  у зразковій справі №440/2722/20, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021р.,   предметом спору у якій є нарахування та виплата разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік особі, яка має статус особи з інвалідністю та має право на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 р. у справі № 1-247/2018 (3393/18).
З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи зробив правильний висновок щодо протиправності дій відповідача стосовно виплати позивачу у 2020р. та у 2021р., як учаснику бойових дій, допомоги до 05 травня у розмірі меншому ніж встановлено Законом, а саме у розмірі 3160грн. за 2020р. та у розмірі 3391грн. за 2021р., та з метою відновлення порушеного права позивача зобов`язав відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу, як учаснику бойових дій, допомоги до 05 травня за 2020р. та 2021р. у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком ( розмір якої встановлено Законами України «Про Державний бюджет України на 2020р.» з 01.01.2020р., та  «Про Державний бюджет України на 2021р.» з 01.01.2021р.) з урахуванням раніше виплачених сум допомоги до 05 травня за 2020р. та 2021р., та постановив обґрунтоване рішення про задоволення цієї частини заявлених позивачем у справі позовних вимог. 
Щодо заявлених позивачем у справі позовних вимог позивача, які стосуються здійснення перерахунку виплаченої  йому допомоги до 5 травня за період з 2017-2019рр., то на момент здійснення нарахування та виплати позивачу у справі допомоги до 5 травня за 2017-2019 роки діяв підпункт 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28.12.2014р. № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, і на реалізацію  приписів цієї норми закону Кабінетом Міністрів України було прийнято низку постанов, а саме: -  №141 від 02.03.2016 р., -  №223 від 05.04.2017 р.,  - №170 від 14.03.2018р.; - №237 від 20.03.2019р., і відповідачем під час здійснення виплат разової грошової допомоги до 5 травня у 2017 - 2019 рр. визначав її розмір саме із урахуванням норм цих постанов. 
Частиною 2 ст. 152 Конституції України передбачено що, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення., при цьому необхідно зазначити, що норма аналогічного змісту міститься у частині 1 статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».
Отже аналіз наведених норм дає можливість зробити висновок про те, що  висновок, що загальним є правило про втрату чинності законів які визнані неконституційними саме з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, але  винятки із такого правила можуть бути встановлені у самому рішенні Конституційного Суду України.
Конституційний Суд України, у рішенні від 14.12.2000р. справа №1-31/2000, зазначив, що  про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.
Поняття прямої дії рішень Конституційного Суду у Законі не розкрито та водночас у абзаці 2 пункту 2 рішення від 09.02.1999 року у справі №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Конституційний Суд України зазначив, що принцип прямої дії у часі закону чи іншого нормативно-правового акту потрібно розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
І саме такий принцип є гарантією стабільності суспільних відносин та забезпечення принципу юридичної визначеності, оскільки, в іншому випадку усі суспільні відносини у яких було застосовано «неконституційний закон» підлягали б «ревізії».
Тому, з огляду на відсутність у рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2020р. вказівки на інше, суд вважає, що вказане Рішення слід застосовувати до правовідносин які виникли з дня його ухвалення, і встановлена у цьому рішенні Конституційного Суду України неконституційність закону, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду правовідносин із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності.
Отже враховуючи, що підпункт 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, був чинним на момент проведення позивачу виплат у 2017-2019 рр. розмір оспорюваної допомоги правомірно визначався на підставі постанов Кабінету Міністрів України №223 від 05.04.2017р., №170 від 14.03.2018р. та №237 від 20.03.2019 р., тому позовні вимоги позивача у справі, які стосуються періоду 2017 - 2019рр. не ґрунтуються на законі, що свідчить про відсутність підстав для їх задоволення, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні цієї частини позовних вимог. 
При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позивач у справі до суду із цими позовними вимогами за захистом свого порушеного права звернувся із пропуском встановлено нормами чинного процесуального законодавства строку на звернення до суду. 
Щодо тверджень відповідача у апеляційній скарзі про пропуск позивачем строку на звернення до суду за захистом порушеного права з вимогами які стосуються здійснення перерахунку та виплати допомоги до 05 травня за 2020р., то ці твердження не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на те, що про порушення свого права позивач дізнався з листа відповідача від 22.04.2021р. у якому відповідач зазначив про відсутність підстав для здійснення такого перерахунку / а.с. 8 зворотна сторона/ і звернувся до суду за захистом цього права шляхом подання відповідного адміністративного позову-  05.05.2021р. / а.с 9,1-4/, тобто у строк встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем у справі позовних вимог про визнання  протиправною бездіяльності відповідача щодо виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020р. та за 2021р., у розмірі, меншому ніж встановлено ст.ст. 12,13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,  та про зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020р. та 2021р. у розмірі встановленому положеннями ст. ст. 12,13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з врахуванням фактично виплаченої суми допомоги до 5 травні за ці періоди, та обґрунтовано відмовив у задоволенні решти позовних вимог,   зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду  першої інстанції від 10.06.2021р. у цій  адміністративній справі  залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача  необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального  права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. 311,315,316,321,322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради   - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.06.2021р.  у справі №340/2166/21 -  залишити без змін.
Постанова  суду набирає законної сили з моменту її прийняття ,  та може бути оскаржена у строки та в порядку  встановлені ст. ст. 329,331 КАС України.
                    Повний текст виготовлено та підписано - 19.10.2021р.           
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко