ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16  листопада 2021 року м. Київ
Справа № 33/824/4784/2021                            
Унікальний № 760/21973/21
Категорія ст. 471 Митного кодексу України
Суддя Київського апеляційного Желепа О.В., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою представника Київської митниці Держмитслужби Короля Леоніда Івановича на постанову Солом`янського  районного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого (зі слів) за адресою: АДРЕСА_1 ,  за ознаками порушення митних правил, передбачених ст. 471 Митного кодексу України, 
встановив:
 
27.07.2021 року о 05 год. 15 хв. на митному посту «Аеропорт Київ (Жуляни)» Київської митниці під час проведення вибіркового митного контролю на лінії спрощеного митного контролю «зеленого коридору» «ВІДЛІТ» терміналу «А» міжнародного аеропорту «Київ» під час проведення митного контролю, який відлітав рейсом W6 6269, літаком авіакомпанії «WIZZ AIR» «Київ-Вроцлав», було зупинено громадянина України ОСОБА_1 .
Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території, та свідчить про факти, що мають юридичне значення.
Перетин пасажиром «зеленої лінії», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю обрано «зелений коридор» і декларування здійснюється шляхом вчинення дій.
При усному опитуванні було встановлено, що пасажир ОСОБА_1  переміщує готівку, зі слів пасажира, в межах дозволеного 10 тисяч євро. Зазначений громадянин був запрошений до оглядової кімнати, де під час митного огляду дістав з валізи всі гроші та перерахував, але під час перерахунку готівкових коштів було виявлено суму готівки у розмірі 11 000 Євро та 2 300 доларів США.
Було пропущено через митний кордон громадянину 10 000 Євро, вилучено - 1 000 Євро та 2 300 доларів США.
Таким чином, митний орган вважає, що дії ОСОБА_1 , які були виражені у обранні для проходження митного контролю каналу, що позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», та відсутність належним чином заповненої митної декларації мають ознаки порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України, а саме порушено встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (кордонах) спрощеного митного контролю.
Постановою Солом`янського  районного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року визнано громадянина України  ОСОБА_1 , винним у порушенні митних правил, відповідальність за які передбачена статтею 471 Митного кодексу України.
Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.
Вилучені відповідно до протоколу про порушення митних правил № 1659/10000/21 від 27 липня 2021 року грошові кошти в сумі 1 000 Євро та 2 300 доларів США повернуто ОСОБА_1 .
Не погодившись з постановою суду, представник Київської митниці Держмитслужби Король Леонід Іванович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення районним судом вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та положень ст. 471 Митного кодексу України, просить постанову Солом`янського  районного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року скасувати в частині повернення ОСОБА_1 готівкових коштів (іноземна валюта) в розмірі - 1 000 (одна тисяча) Євро, та 2 300 (дві тисячі триста) доларів США. Застосувати до громадянина України ОСОБА_1 адміністративне стягнення відповідно до санкції за ст. 471 Митного кодексу України, а саме конфіскацією обмежених товарів - 1 000 (одна тисяча) Євро, та 2 300 (дві тисячі триста) доларів США.
Вважає дану постанову необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки її винесено всупереч вимогам ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення про повне, всебічне, об`єктивне з`ясування обставин справи та вирішення її у точній відповідності з законом, а також без належного урахування характеру вчиненого правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовомудекларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення  на митну  територію або вивезення за межі цієї території, та свідчить про факти, що мають юридичне значення.
Перетин громадянином зеленої лінії, яка позначає початок „зеленого коридору", вказує, що для проходження митного контролю ним обрано „зелений коридор", і декларування здійснюється шляхом вчинення дій, відповідно до п. 2 розділу 5 Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 03.08.2018 № 671, та після перетину якої настає відповідальність за порушення митних правил, про що зазначено на інформаційному стенді, розміщеному в зоні митного контролю.
При усному опитуванні було встановлено, що пасажир ОСОБА_1 , ,переміщує готівку, зі слів пасажира в межах дозволеного 10 тисяч євро. Зазначений громадянин був запрошений до оглядової кімнати, під час митного огляду громадянин діставв з валізи всі гроші та перерахував під час перерахунку готівкових коштів було виявлено суму готівки у розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) Євро та 2 300 (дві тисячі га) доларів США. Відповідно до наданих пояснень вказаного пасажира, та у зв`язку з відсутністю розмінних монет пропущено через митний кордон громадянину ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) Євро.
Своїми діями пасажир ОСОБА_1 порушив встановлений Митний кодекс України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, а саме, обравши формою проходження митного контролю - проходження через "зелений коридор", перемістив товари на які законодавством України встановлені обмеження.
Матеріалами справи доведено, що громадянин України  ОСОБА_1 обравши в зоні митного контролю прохід «зелений коридор», здійснив переміщення через митний кордон України без декларування готівки, сума якої перевищує встановлену ч. 1 ст. 8 Закону України "Про валюту і валютні операції" межу - 10 000 євро.
Оскільки законодавством України встановлено обмеження на переміщення через митний кордон України валютних цінностей в сумі, яка перевищує 10 000 євро, до правопорушника у відповідності до санкції ст. 471 МК України повинно бути застосовано штраф, як основний вид стягнення, та конфіскація безпосереднього предмету правопорушення, як обов`язковий додатковий вид стягнення, визначений санкцією закону, який передбачає відповідальність за порушення вказаних митних правил.
В судове засідання  ОСОБА_1 не з`явився, пророзгляд справи повідомлений.
Вислухавши пояснення представника  Київської митниці Держмитслужби, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника ОСОБА_1 , який просив відмовити в задовоелнні скарги,   вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 27.07.2021 року о 05 год. 15 хв. на митному посту «Аеропорт Київ (Жуляни)» Київської митниці під час проведення вибіркового митного контролю на лінії спрощеного митного контролю «зеленого коридору» «ВІДЛІТ» терміналу «А» міжнародного аеропорту «Київ» під час проведення митного контролю, було зупинено громадянина України ОСОБА_1 , який своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор».
27.07.2021 року за викладених вище обставин стосовно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил № 1659/10000/21 за ст. 471 МК України за порушення порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю та за цим протоколом з виявленої суми було пропущено 10 000 Євро, вилучено - 1 000 Євро та 2 300 доларів США.
Зі змісту наявного в матеріалах справи протоколу опитування вбачається, що у громадянина України  ОСОБА_1 виявлено без ознак приховування готівкові кошти у розмірі 11 000(одинадцять тисяч) евро та 2300(дві тисячі триста) доларів США. Відповідно до вказаного протоколу опитування ОСОБА_1 не знав, що має заповнювати митну декларацію, так як перевозить готівку, яка перевищує в еквіваленті 10 000 євро вперше. Знав, що перевозить 10 000 євро, а про інші гроші, що знаходилися в гаманці забув. Готівка знаходилася 10 000 євро в конверті, 1 000 євро та 2300 доларів США в гаманці, які знаходилися в рученій поклажі.
Таким чином встановлено, що громадянин України  ОСОБА_1 митної декларації не заповнив, з приводу декларування готівкових коштів до інспекторів митниці не звертався,  самостійно обрав форму проходження митного контролю - проходження через "зелений коридор" чим засвідчив про відсутність товарів, що підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, або таких, що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження. Будь-які документи на переміщення готівкових коштів через митний кордон України у пасажира при перетині зони митного контролю були відсутні.
Оскільки,  ОСОБА_1 своїми діями обрав порядок проходження митного контролю через зону спрощеного митного контролю «зелений коридор», де не передбачено наявність у пасажира предметів, на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони чи обмеження, то, таким чином, останній, переміщуючи через зону спрощеного митного контролю суму, що перевищує 10000 Євро, вчинив дії, які мають ознаки порушення митних правил, відповідальність за які передбачено ст. 471 МК України. З огляду на наведене, в діях громадянина України,  ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 471 МК України. 
На підставі наданих доказів суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність притягнення  ОСОБА_1  до відповідальності за ст. 471 МК України та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн без конфіскації вилученої валюти. За своїм видом та розміром накладене на  ОСОБА_1   стягнення сприяє досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Доводи апеляційної скарги про те, що  у справах про адміністративні правопорушення за ст. 471 Митного кодексу України при вирішенні питання про конфіскацію слід надавати перевагу загальному «знеособленому» висновку ЄСПЛ, зокрема про те, що декларування запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваної постанови з огляду на таке.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, використовує Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі по тексту - Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як випливає зі змісту положень ст. 1 Першого протоколу, вони містять три правила:
- перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном;
- друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у право на мирне володіння майном правомірним;
- третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила.
У практиці Європейського суду з прав людини (далі по тексту - Суд) напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме:
- чи є втручання законним;
- чи переслідує воно «суспільний інтерес»;
- чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
При цьому, Суд констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).
Отже оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу» та дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п. п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п. 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідальність за ст. 471 МК України настає за порушення встановленого МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.
За вчинення зазначеного правопорушення передбачене стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосереднім предметом порушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України - також конфіскацію цих товарів.
За змістом п. 57 ч.1 ст.4 МК України, валютні цінності є товаром.
Національне законодавство не містить будь-якого нормативного документа, який би забороняв переміщення валютних цінностей у виді готівкових коштів через митний кордон України.
Щодо визнання валютних цінностей у вигляді готівки товаром обмеженим до переміщення через митний кордон України, то суд при вирішенні даного питання звертає увагу на таке.
Обмеження, щодо переміщення окремих товарів через митний кордон України визначені ст. 197 МК України. Відповідно до частини першої та другої цієї статті, обмеженими до переміщення через митний кордон України є товари, митне оформлення яких здійснюється на підставі документів, які підтверджують дотримання зазначених обмежень, виданих державними органами, уповноваженими на здійснення відповідних контрольних функцій, іншими юридичними особами, уповноваженими на їх видачу, якщо подання таких документів органами доходів і зборів передбачено законами України. Перелік таких товарів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини третьої ст. 197 МК України, обмеження щодо ввезення на митну територію України чи вивезення за межі території України валютних цінностей можуть встановлюватись Національним банком України.
Аналіз частини першої ст. 197 МК України у поєднанні із положеннями Законів України «Про зовнішньоекономічну діяльність», «;Про карантин рослин» та «;Про ветеринарну медицину», дає підстави стверджувати те, що для визначення товару таким, який обмежений до переміщення через митний кордон України необхідна наявність двох ознак:
1. пропуск таких товарів через митний кордон України здійснюється на підставі відповідних дозволів уповноважених органів державної влади, які виконують відповідні контролюючі функції;
2. порядок видачі таких дозволів затверджується Кабінетом Міністрів України.
Як зазначалося вище, обмеження щодо переміщення через митний кордон України валютних цінностей можуть встановлюватися Національним банком України. Поєднання положень наведених нормативних документів, дає підстави стверджувати те, що для визнання валютних цінностей у вигляді готівкових коштів, в тому числі і у іноземній валюті товаром, обмеженим до переміщення через митний кордон України, необхідна наявність будь-якого документа, виданого Кабінетом Міністрів України чи Національним банком України, яким би встановлювалось те, що переміщення валютних цінностей через митний кордон України фізичними особами повинен здійснюватись на підставі відповідного дозволу.
Між тим, будь-якого нормативного документа, яким би встановлювалася необхідність отримання/видачі зазначеного вище дозволу, національне законодавство не містить.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про валюту і валютні операції», транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Поряд із цим, відповідно до ч. 3 цієї статті, порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.
Як убачається із постанови Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 3, якою було затверджене Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, будь-яких обмежень щодо переміщення готівкової валюти через митний кордон України фізичними особами, тобто необхідності і обов`язковості отримання будь-яких дозволів для переміщення готівкової валюти через митний кордон України, дане положення не містить.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 197 МК України, до повноважень Національного банку України у сфері, яка охоплює переміщення валютних цінностей через митний кордон України відноситься:
-  встановлення обмежень щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі України валютних цінностей;
- визначення порядку переміщення валютних цінностей через митний кордон України, у тому числі особливостей декларування валютних цінностей (зокрема визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню).
Аналіз указаної правової норми у поєднанні із положеннями ч. 1 ст. 197 МК України, указує на те, що обмеження щодо переміщення валютних цінностей через митний кордон України та порядок переміщення валютних цінностей через митний кордон України у тому числі особливості декларування валютних цінностей та визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню, не є тотожними поняттями.
Вивчення Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затверджене постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 3дає підстави стверджувати те, що цим Положенням встановлюється саме порядок переміщення готівкової валюти через митний кордон України та гранична сума переміщення готівкової валюти за умови її усного декларування. Встановлення зазначеної граничної суми переміщення валюти через митний кордон України за умови її усного декларування, на думку суду, не є тотожним встановленню обмежень щодо переміщення іноземної валюти через митний кордон України, оскільки при цьому, не вимагається надання будь-яких дозволів на таке переміщення, що є однією із ознак, якими характеризуються товари, обмежені до переміщення через митний кордон України.
Наведене у своїй сукупності указує на те, що валютні цінності у вигляді готівки не є товаром обмеженим до переміщення фізичними особами через митний кордон України, тому, у випадку вчинення особою порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, якщо безпосереднім предметом порушення митних правил були валютні цінності у вигляді готівки, ці готівкові кошти не підлягають конфіскації, як товар, який не обмежений до переміщення через митний кордон України.
Поряд із цим, стягнення у виді конфіскації готівки за наведених обставин, з огляду на критерії Європейського суду з прав людини щодо оцінки відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірності втручання, які викладені вище, безумовно матиме своїм наслідком порушення права особи на мирне володіння своїм майном, за ознакою відсутності законності такого втручання.
Із матеріалів справи вбачається, що грошові кошти є власністю  ОСОБА_1  , приховувати їх наявність він намір не мав, від сплати податків не ухилявся, що підтверджується наданими суду Копіями відомостей про те, що ОСОБА_1 студент, який навчається в Польщі, кошти які перевозив подаровані бабусею для купівлі квартирри в Польщі, а саме довідка «2190/1341 про навчання в Польщі (а.с.27), заява   попередньої угоди «17687/21/S/Jagodno (а.с.28), посвідчена нотаріальна заява (а.с.29).
Апеляційний суд вважає, що конфіскація товару, буде сприяти лише погіршенню матеріального становища правопорушника, оскільки позбавить правопорушника можливості використати цей товар за призначенням і ніяк не сприятиме вихованню  ОСОБА_1  та попередженню вчиненню ним нових порушень.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Ні уповноваженою особою Київської митниці, що складала протокол про порушення митних правил, ні суддею місцевого суду не було встановлено факт переміщення  ОСОБА_1 товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено чи обмежено законодавством України.
За таких обставин застосування суддею місцевого суду адміністративного стягнення у вигляді штрафу без застосування додаткового стягнення у виді конфіскації товарів є обґрунтованим та достатнім для виправлення та належної поведінки  ОСОБА_1 .
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає що підстав для скасування чи зміни постанови судді Солом`янського  районного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року немає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, ст. ст. 462, 487 МК України, суддя апеляційного суду, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби Короля Леоніда Івановича без задоволення.
Постанову Солом`янського  районного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
     Суддя
Київськогоапеляційного суду                                                                Желепа О.В.