ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2021 року          м.Дніпро         Справа №  908/784/21
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді: Мороза В.Ф. - доповідач, 
суддів: Коваль Л.А., Кузнецова В.О.

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.05.2021 (суддя Боєва О.С.)

у  справі № 908/784/21
за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Приазовського району електричних мереж, смт. Приазовське, Приазовський район, Запорізька область 
до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Бердянськ,  Запорізька область 
про стягнення 6 612 грн 60 коп. 

ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства  “Запоріжжяобленерго”  в особі Приазовського району електричних мереж про стягнення з відповідача Військової частини НОМЕР_1 заборгованості за активну електричну енергію у розмірі  5951,77 грн., 90,00 грн.  3% річних, 360,01 грн. пені, 210,82 грн. втрат від інфляції. Загалом заявлена до стягнення сума складає 6 612,60 грн.
Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.05.2021 позовні вимоги задоволено та стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь  Публічного акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго” в особі Приазовського району електричних мереж 5951 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят одна) грн. 77 коп. заборгованості за активну електричну енергію, 360 (триста шістдесят) грн. 01 коп. пені, 90 (дев`яносто) грн. 00 коп.  3% річних, 210 (двісті десять) грн. 82 коп. втрат від інфляції та 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору. 
Не погодившись з вказаним рішенням Військовою частиною НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 28.05.2021 у  справі № 908/784/21 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом помилково було встановлено  підписання Актів  споживачем та постачальником, оскільки такі акти були підписані особою, яка не уповноважена на їх підписання, тому акти  не мають юридичної сили  та не є належним та допустимим доказом, який встановлює факт виникнення заборгованості. Окрім того апелянт зазначає, що  позивачем порушено умови договору в частині надіслання  рахунків  на адресу споживача, яким передбачено, що рахунки надсилаються  поштою рекомендованим листом, нарочним або віддаються уповноваженому представнику споживача  під розпис у пронумерованому, прошнурованому та скріпленому печаткою постачальника електричної енергії журналі. При направлені рахунка споживачу  нарочним, споживач зобов`язаний під розпис на супровідному листі прийняти рахунок. Аргументи відповідача про зазначене були проігноровані судом першої інстанції. Також відповідач посилається  на рахунок позивача №299/12а від 20.12.2018, виписаний  для остаточного розрахунку та який було оплачено Бердянським прикордонним загоном у повному обсязі. Апелянт звертає увагу, що господарським судом безпідставно розглянуто справу в порядку спрощеного провадження, оскільки не було встановлено строк відповідачу для подання заяви з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного провадження, чим порушено права останнього  на подання такої заяви. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи №908/784/21 визначено колегію у складі головуючого судді Кузнецової І.Л., суддів Кощеєва І.М.,  Чус О.В. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.07.2021 відкрито провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.05.2021 у  справі № 908/784/21 в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами  без повідомлення учасників справи.  
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2021 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 з посади судді, справу №908/784/21 передано на розгляд колегії у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Кузнецова В.О., Коваль Л.А.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.08.2021 колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі №908/784/21.
Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 02.02.2018 між Публічним акціонерним товариством “Запоріжжяобленерго” в особі начальника Приазовського району електричних мереж (Постачальник електричної енергії) та Військовою частиною НОМЕР_1 ДПС України (Споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії, яка закуповується за державні кошти  №299/14-18, відповідно до умов якого Постачальник електричної енергії продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 1 “Обсяги постачання електричної енергії споживачу”, а Споживач оплачує Постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. 
Обсяг товару  за цим договором становить  39   443 кВт год. Обсяги закупівлі  товару можуть бути зменшені залежно від реального  фінансування видатків (п.1.3, 1.4 Договору). 
Пунктом 3.1 Договору передбачено, що ціна цього договору встановлюється у національній валюті та становить 84   999,67 грн. в тому числі ПДВ 14166,61 грн. Ціна за кожну одиницю товару (1 кВт год.) встановлюється відповідними Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг України ( далі за текстом НКРЕКП України). 
Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. У разі зменшення ціни договору здійснюється пропорційне зменшення обсягу товару, що поставляється за цим договором (п.3.2 Договору). 
Відповідно до п. 4.4 Договору розрахунки за активну електроенергію здійснюються згідно додатка № 4 “Порядок розрахунків за активну електричну енергію” з урахуванням додатка № 7 “Порядок визначення вартості мінімального обсягу електричної енергії в точці обліку”.
В пункті  1 додатку до договору № 4 “Порядок розрахунків за активну електричну енергію” визначено, що розрахунковим вважається період з 00 годин 20 числа поточного місця та триває до 24 годин 20 числа (включно) наступного місяця. Розрахунки за електричну енергію проводяться Споживачем виключно грошовими коштами на рахунок Постачальника, вказаний в п.10 Договору. За дату оплати приймається дата, на яку були зараховані кошти на рахунок Постачальника електричної енергії.
В пункті 4 додатку № 4 до Договору “Порядок розрахунків за активну електричну енергію” встановлено, що Споживач не пізніше 14-00 годин 2-го робочого дня місяця, наступного за розрахунковим, направляє свого представника  до Постачальника електричної енергії для подання у двох примірниках, підписаних уповноваженою особою Споживача та скріплених його печаткою:
- “Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію” за формою Додатка № 5.1.;
- “Акта звірки обсягу споживання електроенергії, відпущеної Постачальником електричної енергії за тарифами, диференційованими за періодами часу” за формою додатка № 5.4. (у випадку розрахунку за спожиту електричну енергію за тарифами, диференційованими за періодами часу).
Постачальник електричної енергії підписує подані акти та один примірник повертає Споживачу.
Згідно з пунктом 9 додатку № 4 до договору рахунки направляються Постачальником електричної енергії Споживачу поштою рекомендованим листом, нарочним або віддаються уповноваженому представнику споживача під розпис у пронумерованому, прошнурованому та скріпленому печаткою Постачальника електричної енергії  журналі. При направленні рахунка Споживачу нарочним Постачальника електричної енергії Споживач зобов`язаний під розпис на супровідному листі прийняти рахунок.
Відповідно до пункту 10 додатку № 4 до договору Споживач зобов`язаний у термін, що не перевищує  10 операційних днів з дня отримання рахунка, здійснити оплату рахунка, що направляється йому Постачальником електричної енергії.
Датою отримання рахунка вважається:
- при направленні рекомендованим листом  -  дата, зазначена  на фінансовому  чеку поштового відділення , що підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту – 3 дні, по області – 5 днів, по України – 7 днів);
- у випадку вручення рахунка уповноваженому представнику Споживача під розпис в журналі, дата зазначена в журналі;
- при направленні нарочним – дата вручення Споживачу.
Рахунки, виставлені Постачальником електричної енергії відповідно до умов  договору (для попередньої оплати, планових платежів, остаточного розрахунку, інше) отримує представник Споживача одночасно із підписаними зі сторони Постачальника електричної енергії “Актом про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію” та “Актом звірки обсягу споживання електроенергії, відпущеної Постачальником електричної енергії за тарифами, диференційованими за періодами часу” відповідно до умов  п. 4 цього додатку. У разі неотримання представником Споживача рахунків для здійснення передбачених умовами договору платежів, відповідні рахунки направляють Споживачу поштою або нарочним згідно умов цього пункту.    
Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і укладається  на термін по 31 грудня 2018, а в частині виконання зобов`язань (надання акту про спожиту електроенергію, виставлення рахунків, здійснення розрахунків тощо) до повного виконання зобов`язань. Сторони керуючись ст. 631 ЦК України дійшли згоди, що умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання, починаючи з 01.01.2018 (п.п. 14.1, 14.2 Договору).
07.12.2018 сторонами було укладено Додаткову угоду № 1-18 до Договору № 299/14-18 від 02.02.2018, якою сторони внесли зміни до  п. 3.1 Договору, а саме: зменшили суму договору на 27343,28 грн., в т.ч. ПДВ 4   557,21 грн.  Пункт 3.1 договору викладено в наступній редакції: “Ціна цього договору встановлюється у національній валюті України та становить 57656 грн. 39 коп., в тому числі ПДВ – 9609 грн. 40 коп.”. 
Окрім того у новій редакції викладено Додаток №1 до договору. 
Позивачем протягом дії договору було поставлено відповідачу електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача.
Згідно наданих в матеріали справи та підписаних сторонами  Актів про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію В/ч НОМЕР_1 відділ прикордонної служби «Приазовськ», які відповідають формі Додатка № 5.1,   споживачем отримано з мереж  постачальника 4   200 кВт.год у листопаді 2018, 3   946 кВт.год. у грудні 2018. 
Постачальником було виставлено відповідачу рахунки на оплату електроенергії №299/11а від 18.11.2018 за спожиту у листопаді електроенергію у кількості 4   200 кВт год на суму  10   802,53 грн., №299/12а від 19.12.2018 за спожиту у грудні електроенергію у кількості 3   946 кВт год на суму 10   149,24 грн. 
20.12.2018 сторонами було підписано Акт №299/12а прийняття-передавання товарної продукції (про використану активну електричну енергію) за Договором №299/14-18, згідно якого  зафіксовано, що на підставі приладів обліку в грудні місяці 2018 було використано 5   832 кВт год активної електричної енергії на суму 15   000,00 грн. 
Позивачем відповідно було виставлено рахунок на оплату №299/12а від 20.12.2018 на суму 15   000,00 грн. 
Відповідачем згідно платіжного доручення №2138 від 21.12.2018 сплачено вартість електроенергії згідно  Акту  №299/12а від 20.12.2018 у розмірі 15   000,00 грн.
20.11.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією, згідно якої повідомив, що у зв`язку з порушенням зобов`язань по оплаті виставлених рахунків  по активній електроенергії на суму 5   951,77 грн. останньому було нараховано пені на суму 1   547,67 грн., 3% річних у розмірі 168,67 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 195,14 грн. Загалом заборгованість споживача перед постачальником склала 7   863,25 грн. З урахуванням зазначено постачальник  вимагав здійснити повний розрахунок в 5-денний строк та перерахувати  загальну суму боргу у розмірі 7   863,25 грн. 
Несплата відповідачем у повному обсязі суми вартості поставленої електроенергії  та нарахованих на неї суми пені, 3% річних та втрат від інфляції і стала причиною виникнення спору. 
Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2   статті 11 Цивільного кодексу України   (ЦК України), є договір.
Відповідно до   статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до   статті 6 цього Кодексу   сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до приписів ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України   за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно пункту 10 додатку № 4 до договору Споживач зобов`язаний у термін, що не перевищує  10 операційних днів з дня отримання рахунка, здійснити оплату рахунка, що направляється йому Постачальником електричної енергії.
Разом з тим відповідачем не виконано належним чином зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати суми вартості отриманої електроенергії за листопад - грудень 2018.
Задовольняючи позовні вимоги господарський суд встановив, що Акти за листопад та грудень 2018 були підписані сторонами, рахунки на оплату виписані на обсяги електричної енергії, вказані у цих Актах. Рахунки містять підпис про їх отримання.  При цьому відповідачем не надано доказів погашення заборгованості за листопад 2018.  Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за активну електричну енергію в розмірі 5951,77 грн. 
Встановивши факт наявності заборгованості, господарський суд задовольнив і позовні вимоги про стягнення суми пені  у розмірі 360,01 грн., 90,00 грн. 3% річних та 210,82 грн. суми втрат від інфляції.
Колегія погоджується з висновкам господарського суду та зазначає, що  з Актів про спожиту активну електричну енергію за листопад та грудень 2018, вбачається, що згідно показів приладів обліку  в листопаді 2018  відповідачем  було  отримано 4   200 кВт год, в грудні 2018 - 3   946 кВт год. Вказані акти підписані  сторонами у справі, містять підписи представників та скріплені печаткою  споживача. 
На підставі вказаних актів позивачем  було виставлено рахунки для оплати  спожитої  у листопаді  2018 електроенергії у розмірі 4   200 кВт год на суму 10   802,53 грн., у грудні 2018 у розмірі 3   946 кВт год на суму 10   149,24 грн.
Згідно  Акту прийняття-передавання товарної продукції (про використану активну електричну енергію) №299/12а від 20.12.2018, сторонами було зафіксовано, що на підставі показників  приладів обліку в грудні місяці 2018 споживачем  було використано 5   832 кВт год активної електричної енергії на суму  15   000,00 грн. 
Відповідачем згідно платіжного доручення №2138 від 21.12.2018 сплачено 15   000,00 грн.  з призначенням платежу за грудень 2018 згідно договору №299/14-18 від 02.02.2018. 
Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначає, що 20.12.2018 було підписано остаточний акт  щодо використаної останнім електроенергії, яку ним було сплачено у повному обсязі. 
Позивачем було віднесено вказану суму в рахунок погашення заборгованості за листопад 2018 у розмірі 10   802,53 грн., решту у розмірі 4   197,47 грн. на погашення заборгованості за грудень. Суму залишку заборгованості у розмірі 5   951,77 грн. позивачем і було заявлено до стягнення. 
Колегія звертає увагу, що заперечуючи проти стягнення заборгованості відповідач зазначає, що саме Актом прийняття-передавання товарної продукції (про використану активну електричну енергію) №299/12а від 20.12.2018 було зафіксовано остаточні показники спожитої електричної енергії, які ним було оплачено у розмірі 15   000,00 грн. 
Проте  з наданої в матеріали справи відповідачем  Довідки про платіжні документи  за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 вбачається що платіжним дорученням №1653 від 12.10.2018 В/ч 1491 РЕМ Приазов було сплачено суму вартості електроенергії у розмірі 2   193,29 грн. за договором №299/14-18 від 02.02.2018 за вересень 2018. Наступний платіж був згідно платіжного доручення №2138 від 21.12.2018 у розмірі 15   000,00 грн.  за грудень 2018.
Таким чином  матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості відповідача перед позивачем. 
Відповідачем не надано доказів погашення заборгованості у заявленому до стягнення розмірі, тому господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. 
Щодо неотримання рахунків та непідписання актів  за листопад, грудень 2018 колегія зазначає, умовами договору встановлено, що споживач направляє свого представника до постачальника електричної енергії для подання у двох примірниках, зокрема, Акта про спожиту протягом розрахункового  періоду  активну електричну енергію» за формою Додатка №5.1 та одночасного отримання рахунку. При цьому в договорі сторони  погодили, що рахунки на оплату надсилаються поштою у разі неотримання представником таких рахунків. Наданими в матеріали справи документами підтверджується, що спірні акти були складені та підписані фактичним споживачем електроенергії, який  був платником та назва якого міститься в усіх платіжних документах. Зазначені обставини не оспорюються та не спростовуються сторонами у справі. При цьому посилаючись, на обставини, що позивач повинен був довести наявність повноважень у особи, яка підписала Акти про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію В/ч НОМЕР_1 відділ прикордонної служби «Приазовськ» зі сторони споживача, останній не надає доказів того, що вказана особа не мала таких повноважень. 
Доводи апеляційної скарги, що відповідачем було виконано умови договору, з урахуванням суми зменшення та сплачено  суму вартості електроенергії у загальному розмірі 57   656,39 грн. є необгрунтвоаними, оскільки  умовами договору передбачено  коригування  платежів при остаточному  розрахунку виходячи  з тарифів на активну електроенергію та з урахуванням фактичного споживання електричної енергії. Таким чином відповідачем не спростовано наявності суми заборгованості у заявленому до стягнення розмірі. 
Згідно з п.1   ст.628 ЦК України   зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Таким чином підписавши Договір сторони були обізнані про умови такого договору та відповідно про порядок здійснення розрахунків за спожиту електроенергію.
Щодо доводів апелянта, що суд першої інстанції  безпідставно вирішив питання  про розгляд справи у порядку спрощеного провадження та не надав відповідачу строк для  подання  заяви з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного провадження  колегією відхиляються, оскільки  господарським судом в ухвалі  про відкриття провадження у справі від 29.03.2021 було обґрунтовано з яких саме підстав справа №908/784/21 буде розглянута в порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи. 
Зазначена ухвала надсилалася на адресу відповідача та була отримана ним, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення наявне у даній справі. 
Статтею 161 ГПК України   унормовано, що при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву не заявив відповідного клопотання та не навів обґрунтування з яких саме причин суд  мав призначити судове засідання у даній справі. 
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до   статті 73 ГПК України   доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі   статтею 77 вказаного кодексу   обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.  
У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зазначений вище підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив із того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Відповідно до   статті 86 ГПК України   суд оцінює докази   за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.   Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.   Суд надає оцінку як зібраним у справі   доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Апелянтом не надано доказів належного виконання зобов`язань за договором,  доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть  бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, оскільки наведені в ній доводи не спростовують висновків господарського суду.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Відповідно до   статті 129 Господарського процесуального кодексу України   судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст.  275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.05.2021 у  справі № 908/784/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області 28.05.2021 у  справі № 908/784/21 залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                                В.Ф.Мороз

Суддя                                                                                                    В.О.Кузнецов

Суддя                                                                                                    Л.А.Коваль