ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

27 жовтня 2021 року
м. Харків

справа № 638/1077/19
провадження № 22-ц/818/5060/21

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
представник відповідача: ОСОБА_3 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові  цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про відшкодування майнової та моральної шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року, постановлене у складі судді Хайкіна В.М., в залі суду в м. Харків, 

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди. 

Обгрнутовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . З початку вересня 2018 року відбувалося залиття належної йому квартири, зі стелі в кімнатах, ванній та кухні почала поступати вода; з 25.09.2018 року по 01.10.2018 року повторно відбувалося залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 з вини власника вказаної квартири - ОСОБА_2 . 10.10.2018 року КП «Жилкомсервіс» було складено акт, згідно якого «з початку вересня 2018 року зі стелі в приміщеннях ванної, кухні і кімнати почала поступати вода; жителі квартири АДРЕСА_3 повідомили, що залиття відбулося в результаті неякісної установки фільтра на введення холодної води. З 25.09.2018 року по 01.10.2018 року повторно відбувалося залиття з вище розташованої квартири». У зв`язку з залиттям належної йому на праві приватної власності квартири позивачу було завдано майнової шкоди, розмір майнового збитку становить 53816 грн. 00 коп. Крім того, у зв`язку з залиттям квартири було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, розмір якої позивач оцінив у 10000 грн. Просить суд позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 53816 грн. 00 коп., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн., витрати на проведення оцінки в розмірі 2000 грн. та судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , спричинену матеріальну шкоду у розмірі 53816 (п`ятдесят три тисячі вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на правову допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн., витрати на проведення оцінки у розмірі 2000 (дві тисячі) грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., а всього стягнути 10768 (десять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. У задоволенні інших позовних вимог – відмовлено.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції було визнано доведеною вину  ОСОБА_2  у залитті квартири АДРЕСА_4 . Вказує, що відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт про залиття за встановленою законом формою. Проте в матеріалах справи Акт про залиття відсутній, замість нього позивачем надано акт обстеження від 10.10.2018, в якому не міститься ані повних даних власника квартири, що зазнала шкоди, ані даних власника квартири, з вини якого сталося залиття. Також відсутній висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття, адже працівники КП «ЖИЛКОМСЕРВІС» не обстежували квартиру АДРЕСА_3  та не спілкувались із її мешканцями. Крім того, з наданого акту неможливо встановити коли та з чиєї вини відбулося залиття, адже відповідно до самого акту обстеження квартира АДРЕСА_4  заливалась двічі (на початку та наприкінці вересня 2018 року). Враховуючи, що законом передбачено складення у разі залиття конкретного за формую та змістом акту, то факт залиття не може бути доведено іншими доказами, а тому наданий акт обстеження є недопустимим доказом та не може слугувати підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Вказує, що окрім вищезазначеного Акту обстеження від 10.10.2018, що підписаний начальником дільниці №4 КП «ЖИЛКОМСЕРВІС» Лагутіним С.А. та працівниками дільниці ОСОБА_4  і ОСОБА_5 , позивачем до матеріалів справи було надано Акт обстеження квартири №101 від 02.10.2018 та документ « ОСОБА_6 » без дати, які згідно прізвищ підписантів було підписано тими самими особами, а також Лист начальника дільниці №4 КП «ЖИЛКОМСЕРВІС» Лагутіна С.А. від 11.06.2019. Проте у разі порівняння підписів начальника дільниці №4 КП «ЖИЛКОМСЕРВІС» на чотирьох вищезазначених документах є очевидним, що вони повністю відрізняються один від одного: так підпис, що міститься на Листі від 11.06.19 співпадає із підписом ОСОБА_4  в Актах обстеження, а підписи  ОСОБА_7 на Актах та Інформації кардинально відрізняються між собою. Зазначає, що звіт про оцінку майна було складено до здійснення ремонту та в ньому спеціалістом було розраховано розмір передбачуваного майнового збитку, завданого власнику квартири АДРЕСА_4 , разом з тим відповідно до показів свідка ОСОБА_8  витрати на ремонтні роботи у розмірі 28 779,00 грн. власником фактично понесені не були, а тому рішення Дзержинського районного суду м. Харкова про стягнення із  ОСОБА_9  на користь  ОСОБА_1  завданої майнової шкоди у розмірі 53'816,00 грн. є безпідставним та необґрунтованим. Наголошує, що всупереч положень процесуального законодавства України судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн., витрати на проведення оцінки у розмірі 2000,00 грн. та витати по сплаті судового збору у розмірі 768,00 грн., були у повному обсязі покладені на відповідача, що прямо суперечить положенням ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Представник позивача  надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що не визнає зазначених в апеляційній скарзі доводів. Звертає увагу на те, що відповідачем не оспорюється сам факт залиття квартири позивача, у відзиві на позов та апеляційній скарзі, відповідач на оскаржує фактичні обставини, не посилається на відсутність факту залиття та не надає відповідних доказів, заперечення відповідача проти позову зводяться до незгоди із письмовими доказами, наданими позивачем. Зазначає, що  як вбачається з акту від 10.10.2018 року він відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому зазначені конкретні причини залиття приміщень та особу, яка допустила таке залиття, наявний висновок про встановлення вини особи, яка вчинила залиття та інші необхідні для такого документа реквізити, а тому цей акт може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Разом з тим, сам по собі акт є лише одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини відповідачем не спростовані. Більш того, акт є первинним документом, який засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах. Вказує, що доводи представника відповідача в апеляційній скарзі, що Акт від 10.10.2018 року, складений начальником дільниці №4 КП «Жилкомсервіс», містить назву Акт обстеження, а Правилами передбачено складення акту залиття, є безпідставними. Отже, позивач надав до суду належні та допустимі докази та довів розмір завданої шкоди та протиправність дій відповідача. Натомість, відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляв та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Вказує, що відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди». Щодо доводів апеляційної скарги, що підписи начальника дільниці в Акті від 10.10.2018 р., в Акті від 02.10.2018 р., Листі від 11.06.2019 р., Листі КП «Жилкомсервіс» «Інформація», відрізняються один від одного, між тим встановлення факту, що підпис на документі виконаний іншою особою не можливо шляхом візуального огляду, потребує спеціальних знань та в силу приписів ч. 2 ст. 78 ЦПК України може встановлюватись тільки шляхом проведення судової почеркознавчої експертизи. Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не заявлялось клопотань про проведення судової почеркознавчої експертизи. Зазначає, що враховуючи поведінку відповідача, що відповідачем не оспорюється сам факт залиття квартири позивача, відповідач на оскаржує фактичні обставини, не посилається на відсутність факту залиття та не надає відповідних доказів, те, що заперечення відповідача проти позову зводяться до незгоди із письмовими доказами, наданими позивачем, згідно з п. З ч. З ст. 141 ЦПК України, судом правомірно покладено всі витрати на правову допомогу та по сплаті судового збору на відповідача.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині не переглядається.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК).

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.11.2017 року, виданого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Вовкожа О. М., та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №152102703 від 09.01.2019 року (а. с. 10-11).

Власником квартири АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №152106518 від 09.01.2019 року (а. с. 12).

На початку вересня 2018 року, а також з 25.09.2018 року по 01.10.2018 року відбулися залиття квартири АДРЕСА_5 , що належить позивачу ОСОБА_1 , з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 .

За змістом комісійного акту обстеження квартири АДРЕСА_5 , складеного 10.10.2018 року начальником дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Лагутіним С. А., інженером дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Назіна Л. А., майстром дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Берзіним В. Е. на початку вересня 2018 року зі стелі у приміщенні ванної, кухні та кімнати почала надходити вода, над квартирою АДРЕСА_6 , при зверненні до власників квартири АДРЕСА_4 виявилось, що квартира АДРЕСА_4 залита із вищерозташованої квартири АДРЕСА_3 з третього поверху, жителі квартири АДРЕСА_3 повідомили, що залиття відбулось в результаті неякісної установки фільтру на ввід холодної води, залиття квартири АДРЕСА_4 по 25.09.2018 року не відбувалось. З 25.09.2018 року по 01.10.2018 року повторно відбулося залиття з вищерозташованої квартири. Даний акт містить висновок, згідно якого залиття квартири АДРЕСА_4 відбулось з вищерозташованої квартири на третьому поверсі АДРЕСА_3 з початку вересня, власник ОСОБА_10 . На момент перевірки течі немає, жителі квартири АДРЕСА_3 повідомили, що власними силами замінили фільтр на ввід в систему холодної води в своїй квартирі (а. с. 13-14).

Відповідно до інформації, складеної начальником дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Лагутіним С. А., інженером дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Назіна Л. А., майстром дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Берзіним В. Е. в акті від 10.10.2018 року була допущена описка у номері квартири та вірно зазначено абзац: на початку вересня 2018 року зі стелі у приміщенні ванної, кухні та кімнати почала надходити вода, над квартирою АДРЕСА_6 , при зверненні до власників квартири АДРЕСА_4 виявилось, що квартира АДРЕСА_4 залита із вищерозташованої квартири АДРЕСА_3 з третього поверху, залиття квартири АДРЕСА_4 по 25.09.2018 року не відбувалось. Та зазначено вірно висновок комісії : залиття квартири АДРЕСА_4 відбулось із із вищерозташованої квартири на третьому поверсі АДРЕСА_3 з початку вересня, власник ОСОБА_10 .

Також матеріали справи містять акт обстеження від 02.10.2018 року, з якого вбачається, що комісія у складі начальника дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Лагутіна С. А., інженера дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Назіна Л. А., майстра дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Берзіна В. Е. провела також обстеження квартири АДРЕСА_7 , та зробила висновок, що залиття квартири АДРЕСА_8 проходило з вищерозташованої квартири на третьому поверсі АДРЕСА_3 з початку вересня, власник ОСОБА_10 , на момент перевірки течі немає, жителі квартири АДРЕСА_3 повідомили, що власними силами замінили фільтр на ввід в систему холодної води в своїй квартирі (а. с. 130). 

Крім того, згідно зі звітом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промексперт» про оцінку майна (про розмір відновлювального ремонту та майнового збитку) від 27.10.2018 року, вартість відновлювального ремонту внутрішньої обробки кімнат та приміщень квартири АДРЕСА_9 , складає 64546, 00 грн., а розмір майнового збитку, спричиненого власнику квартири становить 53816 грн. 00 коп. (а. с. 15-44)

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Згідно зі ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Статтею 10 Житлового кодексу України визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.
У відповідності до статті 151 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати і порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.
Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт.
Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Відповідно до частини першої ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною другою ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідач заперечує наявність її вини у залитті приміщень позивача, вказує, що затоплення приміщення позивача не доведено.
Між тим доводи відповідачів не спростовують висновків суду, оскільки в акті 10.10.2018 року у складі комісії: начальника дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Лагутіним С. А., інженером дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Назіна Л. А., майстром дільниці №4 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Берзіним В. Е. зафіксовано дату залиття, відображені виявлені і зафіксовані обставини, зазначено, що залиття квартири АДРЕСА_4 відбулось з вищерозташованої квартири на третьому поверсі АДРЕСА_3 з початку вересня, власник ОСОБА_10 . На момент перевірки течі немає, жителі квартири АДРЕСА_3 повідомили, що власними силами замінили фільтр на ввід в систему холодної води в своїй квартирі (а. с. 13-14), що само пособі не спростовує факту залиття приміщення позивача із квартири відповідача.
З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, обставин справи саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди позивачу, а позивач має довести, що йому така шкода завдана.
Отже, матеріалами справи підтверджений факт залиття квартири позивача з квартири АДРЕСА_2 , актом встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_4  відбулось з вищерозташованої квартири на третьому поверсі АДРЕСА_3 , жителі квартири  АДРЕСА_3  повідомили, що власними силами замінили фільтр на ввід в систему холодної води в своїй квартирі, відповідач відсутність своєї вини у залитті не спростувала. 

Зазначений акт у силу статей 77, 78 ЦПК України є належним і допустимим доказом, яким спростовуються відповідні посилання апеляційної скарги.

Доводи апеляційної  скарги, що акт від 10.10.2018 року не є належним та допустимим доказом у справі, зводяться до незгоди із письмовими доказами, оцінка яким надана судом першої інстанції. Разом з цим слід вважати, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах.

Отже, відповідач не спростував належними та допустимими доказами відсутність своєї вини у залитті квартири позивача, та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування шкоди позивачу за рахунок відповідач у розмірі 53 816 грн.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Належним доказом розміру матеріальної шкоди може слугувати, наприклад, висновок експертизи, кошторис складений відповідною будівельною організацією (зазначені висновки містяться в ухвалах ВССУ від 16 листопада 2016р. у справі № 644/11576/15-ц; від 31 травня 2017 року у справі № 761/10016/13-ц; від 17 серпня 2017 у справі № 667/8086/15-ц).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру відшкодування позивач надав звіт Товариства з обмеженою відповідальністю «Промексперт» про оцінку майна (про розмір відновлювального ремонту та майнового збитку) від 27.10.2018 року, вартість відновлювального ремонту внутрішньої обробки кімнат та приміщень квартири АДРЕСА_9 , складає 64546, 00 грн., а розмір майнового збитку, спричиненого власнику квартири становить 53816 грн. 00 коп. без урахування ПДВ (а. с. 15-44). Зазначені кошториси в повній мірі відповідають обсягу пошкодженного внаслідок залиття майна, встановленого у акті обстеження.

У зв`язку із чим, колегія суддів приходить до висновку, що відшкодуванню підлягає шкода, яка розрахована на підставі вищевказаного звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «Промексперт» про оцінку майна (про розмір відновлювального ремонту та майнового збитку) від 27.10.2018 року.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції неправильно вирішено питання про розподіл судових витрат, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В частині 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, законодавець визначив, що у разі часткового задоволення позовних вимог, суд повинен стягнути з відповідача, якщо останній у відповідності до вимог закону не звільнений від сплати судового збору, судовий збір пропорційно розміру задоволених до нього вимог.

Разом з тим, задовольняючи позов частково та вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції не врахував положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача всієї суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що питання про розподіл судових витрат судом першої інстанції вирішено з порушенням норм процесуального права.

Ураховуючи, що ціна позову становить 63816 грн, а судом задоволено позовні вимоги в сумі 53816 грн, тобто 84,3% задоволених позовних вимог (53816х100/63816) та беручи до уваги розмір судового збору за подання позовної заяви (768, 40 грн), який сплачено позивачем, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 647,76 грн (768,40х84,3/100%); витрати на правову допомогу в сумі 6744 грн. (8000х84,3/100); витрати за проведення оцінки в сумі 1686 грн (2000х84,3/100), а всього 9077,76 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року в частині розподілу судових витрат – змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 6744 грн., витрати за проведення оцінки в сумі 1686 грн., витрати по сплаті судового збору 647,76 грн., а всього 9077,76 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук 

Судді –                                                                        І.В. Бурлака

                                                                        О.М. Хорошевський

Повний текст постанови виготовлено 27 жовтня 2021 року