Дата документу 07.12.2021 Справа № 937/9356/19

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
07 грудня 2021 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 937/9356/19
Провадження №22-ц/807/3758/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів Дашковської А.В., Маловічко С.В.,
за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,        
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 серпня 2021 року, в складі судді Редько О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи – Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 , про визнання припиненим іпотечного договору та зняття заборони,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 , про визнання припиненим іпотечного договору та зняття заборони, який уточнив у січні 2020 року.
В обґрунтування позову зазначав, що 13 березня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ним, ОСОБА_1 , був укладений Кредитний договір № 102-04/К-07, згідно якого ОСОБА_1 банком надана сума кредиту в розмірі 16 000,00 доларів США на строк 20 місяців, до 12 березня 2017 року, на споживчі цілі, із процентною ставкою за користування Кредитом в розмірі 14,6% річних.
В той же день, між ТОВ «Український промисловий банк» (Іпотекодержателем) та ОСОБА_1 , в забезпечення виконання вимог за Кредитним договором № 102-04/K-07 від 13.03.2007, був укладений Іпотечний договір № 102-04/Z-07, предметом якого є нерухоме майно: двокімнатна квартира (загальна площа - 41,8 кв.м, житлова площа - 25,9 кв.м), що розташована за адресою: 
АДРЕСА_1 березня 2007 року нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Левченко В.В. накладена заборона відчуження зазначеної в договорі квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 . 
В той же день між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 (Поручитель) був укладений Договір поруки № 102-04/П- 07, згідно умов якого Поручитель поручився перед Кредитором (Банком) за виконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором № 102-04/К-07 від 13.03.2007.
30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України був укладений Договір про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, про що ОСОБА_1 , як боржника, письмово не повідомлено. 
02 липня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Український промисловий банк» був укладений Договір про передачу активів ТОВ «Укрпромбанк» в рахунок погашення заборгованості, згідно умов якого Укрпромбанк передало Дельта Банку права вимоги боржників за Кредитними та Забезпечувальними Договорами та права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами.
04 березня 2015 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області в цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалено рішення, яким було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк», заборгованість за кредитним договором №102-04/К-07 від 13 березня 2007 року в розмірі 55487, 09 грн. Вказане рішення набрало законної сили 27 жовтня 2015 року.
Представником АТ «Дельта Банк» були отримані виконавчі листи по зазначеній справі, але вказаний виконавчий лист на примусовому виконанні не перебуває та не перебував.
Крім того, представником ОСОБА_1 на адресу Відділу ДВС Мелітопольського МУЮ Запорізької області неодноразово подавалась заява, з проханням прийняти від ОСОБА_1 добровільне виконання вищевказаного рішення суду, тобто сплату грошової суми, яка була стягнута за рішенням суду. Проте, державним виконавцем в усному порядку повідомлено, що необхідно зачекати, коли виконавчі листи будуть на виконанні, а потім сплатити. 
До теперішнього часу жодної письмової відповіді ОСОБА_1 та його представнику не надходило.
 Зазначає, що він мав намір сплатити заборгованість, але куди необхідно було сплачувати кошти, йому не було відомо, оскільки Банк перебуває в стані ліквідації, а офіційно жодної відповіді позивач не отримував.
Банк не скористався своїм правом пред`явлення виконавчих листів до виконання, у зв`язку з чим пропустив строк їх пред`явлення до виконання.
Вважає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги спливає позовна давність і до додаткової вимоги (іпотека). Право звернення стягнення на предмет іпотеки Банк утратив з моменту припинення основного зобов`язання – 27 жовтня 2015 року, тобто в день набрання чинності судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ураховуючи викладене, позивач просить суд визнати припиненим із 27 жовтня 2015 року Іпотечний договір № 102-04/Z-07, укладений 13 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , посвідчений нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Левченко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1277; та зняти заборону відчуження з двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер обтяження: 4620652 від 13 березня 2007 року, та внести відповідні зміни до Державних реєстрів.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року в цій справі замінено первісного відповідача АТ «Дельта Банк» на належного відповідача ТОВ «Укрдебт Плюс» (т.1 а.с. 157-158).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 серпня 2021 року позов задоволено.
Визнано припиненим із 27 жовтня 2015 року Іпотечний договір № 102-04/7-07, укладений 13 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , посвідчений нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Левченко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1277.
Знято заборону відчуження з двокімнатної квартири загальною площею 41,8 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , від 13 березня 2007 року, реєстраційний номер обтяження: 4620652 від 13.03.2007 та внесено відповідні зміни до Державних реєстрів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ТОВ «Укрдебт Плюс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при розгляді справи судом не встановлено обставини припинення зобов`язання за кредитним договором № 102-04/К-07 від 13 березня 2007 року, а позивачем не надано докази виконання зобов`язання за кредитним договором. Наявність судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вказаним кредитним договором, яке набрало законної сили та не виконане, свідчить про те, що зобов`язання за кредитним договором не припинилось, що в свою чергу не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до ст.. 17 Закону України «Про іпотеку». У зв`язку з наявною заборгованістю за кредитним договором, кредитор та іпотекодержатель ТОВ «Укрдебт Плюс» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу, проте, суд оскаржуваним рішенням безпідставно позбавив кредитора такого права.

Від представника позивача – адвоката Шрамікової П.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суд першої інстанції залишити без змін.

У відзиві зазначає, що позивач не отримував повідомлень від банків про передачу Укрпромбанком до ПАТ «Дельта банк» відповідних прав вимоги. Також позивач звертався до Відділу ДВС Мелітопольського МУЮ Запорізької області з проханням прийняти від нього добровільне виконання рішення суду від 04.03.2015 про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, на що усно повідомлено про те, що необхідно чекати коли виконавчі листи надійдуть на виконання, про що надані до позову відповідні заяви. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 було відомо про розрахункові рахунки, куди необхідно сплачувати заборгованість. Окрім того, вважає, що минув строк позовної давності для пред`явлення до виконання виконавчих листів Товариством. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «Укрдебт Плюс», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 13 березня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , був укладений Кредитний договір № 102-04/К-07 (далі - Кредитний договір), відповідно до п. 1 якого Банк надає Позичальнику кредитні кошти у розмірі 16 000, 00 дол. США на строк 120 місяців, а саме до 12 березня 2017 року, на споживчі цілі, зі встановленою процентною ставкою за користування Кредитом у розмірі 14,6 % річних (т.1 а.с. 10-13).

В забезпечення виконання вимог за Кредитним договором, 13 березня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , був укладений Іпотечний договір № 102-04/Z-07 (далі – Іпотечний договір) (т.1 а.с. 14-15).
Відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору, предметом іпотеки є двокімнатна квартира (загальна площа - 41,8 кв.м, житлова площа - 25,9 кв.м), що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

13 березня 2007 року нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Левченко В.В. накладена заборона відчуження зазначеної в договорі квартири АДРЕСА_2 , яка належить позивачу, до припинення договору іпотеки.

13 березня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 (Поручитель) був укладений Договір поруки № 102-04/П-07, згідно умов якого Поручитель поручився перед Кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором № 102-04/К-07 від13.03.2007 (т.1 а.с. 16).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року в цивільній справі № 320/10477/14- ц, яке набрало законної сили 27 березня 2015 року, позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №102-04/К-07 від 13 березня 2007 року в розмірі 55487, 09 грн., а також судовий збір в розмірі 684, 41 грн. (т.1 а.с. 17-19). 
У рішенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року судом встановлено, що 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», у зв`язку з чим АТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №102-04/К-07 від 13 березня 2007 року.

Представником АТ «Дельта Банк» були отримані виконавчі листи по справі № 320/10477/14-ц (т.1 а.с.20-21).

У квітні 2018 року представник ОСОБА_1 звертався до Відділу ДВС Мелітопольського МУЮ Запорізької області з заявою, в якій просив прийняти від ОСОБА_1 добровільне виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року, та зарахувати на депозит Відділу ДВС Мелітопольського МУЮ Запорізької області грошові кошти у сумі 28 085, 55 грн. та винести постанову про зняття арешту з його квартири (т.1 а.с. 22). 
Відповідь Відділу ДВС Мелітопольського МУЮ Запорізької області на вказаний лист в матеріалах справи відсутня.

21 лютого 2019 року ОСОБА_1 звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. з заявою, в якій просив прийняти добровільне виконання ним рішення суду в справі № 320/10477/14-ц, та зняти арешт і заборону відчуження з квартири, яка є предметом іпотеки (т.1 а.с. 44).

У відповіді АТ «Дельта Банк» від 27 березня 2019 року на вищевказану заяву ОСОБА_1 повідомлено, що рішення суду, на яке посилається заявник, не припиняє дії Кредитного договору. Станом на 27.03.2019 загальна заборгованість за Кредитним договором становить 7 148, 19 дол. США та 68 247, 01 грн. Також повідомлено, що погашення заборгованості повинне здійснюватись через каси відділень АТ «Дельта Банк» або в інших банках шляхом безготівкового переказу за вказаними реквізитами (т.1 а.с. 45).

30 травня 2019 року ОСОБА_1 звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. з заявою про зняття обтяження з двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 24).

Листом АТ «Дельта Банк» від 07.06.2019 повідомлено ОСОБА_1 про наявність заборгованості за Кредитним договором та зазначено, що зняття обтяження з предмету іпотеки можливе після повного погашення заборгованості (т.1 а.с. 46).

Згідно з відповіддю Відділу ДВС Мелітопольського МУЮ Запорізької області від 10.10.2019 на адвокатський запит ОСОБА_3 , станом на 10.10.2019 згідно бази даних АСВП у вказаному відділі ДВС виконавчий лист № 320/10477/14-ц, виданий Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №102-04/К-07 від 13 березня 2007 року в розмірі 55487, 09 грн., на примусовому виконанні не перебуває та не перебував (т.1 а.с. 25).

13 травня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» укладено Договір № 2245/К/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до п. 1 якого Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або застоводавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору.

Відповідно до Додатку №1 до Договору № 2245/К/1 про відступлення прав вимоги від 13.05.2020, ТОВ «Укрдебт Плюс» набуло право вимоги за Кредитним договором та Іпотечним договором (т.1 а.с. 145-149).        

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року в цій справі замінено первісного відповідача АТ «Дельта Банк» на належного відповідача ТОВ «Укрдебт Плюс» (т.1 а.с. 157-158).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 546, 574 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
У ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека визначена як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Іпотека відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку»- це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
При цьому, основним зобов`язанням є зобов`язання боржника за договором позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також інше зобов`язання, що виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Отже, для вирішення питання про припинення іпотеки суди повинні встановити факт припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з його повним і належним виконанням боржником.
За такого висновку наслідком та належним способом захисту прав іпотекодавця є визнання припиненими зобов`язань за іпотечним договором.

Так, відповідно до умов Кредитного договору ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 16 000, 00 дол. США на строк 120 місяців, а саме до 12 березня 2017 року, на споживчі цілі, зі встановленою процентною ставкою за користування Кредитом у розмірі 14,6 % річних.

Як зазначалось, 04 березня 2015 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області в цивільній справі № 320/10477/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за Кредитним договором в розмірі 55487, 09 грн.

ОСОБА_1 , вважаючи іпотеку припиненою, посилається на те, що Банк не скористався своїм правом пред`явлення виконавчих листів до виконання, у зв`язку з чим пропустив строк їх пред`явлення до виконання. Вважає, що право звернення стягнення на предмет іпотеки Банк утратив з моменту припинення основного зобов`язання – 27 жовтня 2015 року, тобто в день набрання чинності судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року АТ «Дельта Банк» були видані виконавчі листи, проте, матеріали цієї справи не містять даних про пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону, чинного на момент набрання рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року законної сили, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Таким чином, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання пов`язуються із правом кредитора на виконання судового рішення. 

Однак, за змістом зазначеної статті сплив строку пред`явлення виконавчого документа до виконання сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання.

ЦК України не визнає сплив строку пред`явлення виконавчого документа до виконання окремою підставою для припинення зобов`язання. 

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, та містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» також не встановлено зазначених підстав для припинення іпотеки.

Частиною другою статті 12 ЦК України передбачено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, установлених законом.

Таким чином, якщо кредитор не скористався своїм правом на проведення стягнення за виконавчим листом та задоволення своїх вимог в строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», це не є підставою для припинення іпотеки.

При цьому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке вчасно не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору.

Непред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання не позбавляє боржника права сплатити заборгованість поза межами виконавчого провадження.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що вказане рішення суду є виконаним.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, ОСОБА_1 не заперечує той факт, що рішення суду про стягнення заборгованості за Кредитним договором, ним не виконано. 

Проте, лише за умови припинення зобов`язань за Кредитним договором у зв`язку з його повним і належним виконанням боржником, припиняється і зобов`язання за Іпотечним договором.

Обставини, на які посилається ОСОБА_1 в позовній заяві не є підставою для припинення Іпотечного договору, з огляду на вимоги ст. 17 Закону України «Про іпотеку».
Оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки, та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.
Ураховуючи викладене, посилання позивача на те, що банк реалізував своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду з відповідним позовом, не є підставою для припинення іпотеки.

Таким чином, колегія суддів, встановивши, що зобов`язання за Кредитним договором, на забезпечення якого було укладено спірний Іпотечний договір, є не виконаним, приходить до висновку, що відсутні підстави для припинення іпотеки, передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку» та задоволення позовних вимог про припинення Іпотечного договору.
Позовні вимоги про зняття заборони відчуження з предмету іпотеки є похідними, а тому також задоволенню не підлягають.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не знав, куди йому необхідно було сплачувати грошові кошти, не має правового значення для вирішення питання про припинення іпотеки.
Намір боржника добровільно сплати заборгованість за Кредитним договором, яка стягнута судовим рішенням, не можна ототожнювати з виконанням судового рішення.

Доводи ОСОБА_1 про те, що Банк утратив право на звернення стягнення на предмет іпотеки з моменту набрання судовим рішенням про стягнення з нього заборгованості законної сили, є помилковим та зводиться до неправильного тлумачення норм законодавства.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виконання боржником рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року в цивільній справі № 320/10477/14-ц, що вже свідчить про відсутність підстав для припинення зобов`язання за Кредитним договором та припинення іпотеки, апеляційним судом не досліджується обсяг стягнутої вказаним судовим рішенням заборгованості за Кредитним договором.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши повно та всебічно наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та припинення Іпотечного договору. Мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду фактично не містить обґрунтування, з чого саме виходив суд, вважаючи іпотеку припиненою, а містить лише посилання на норми права. Суд першої інстанції, вважаючи іпотеку припиненою, не встановив обставини припинення зобов`язань за Кредитним договором.

Ураховуючи викладене, колегія суддів, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений за подання позовної заяви покладається на позивача ОСОБА_4 .
Ураховуючи, що апеляційну скаргу задоволено, з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ТОВ «Укрдебт Плюс» судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 2305, 20 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» задовольнити.
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 серпня 2021 рокув цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:
В задоволенні позову  ОСОБА_1 до АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи – Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 , про визнання припиненим іпотечного договору та зняття заборони – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 2305, 20 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

С.В. Маловічко