РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року
м. Рівне

Справа № 572/1851/20
Провадження № 22-ц/4815/1057/21

         Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               
головуючого судді – Шимківа С. С.,
суддів: – Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.
секретар судового засідання – Шептицька С.С.

учасники справи за первісним позовом: 
позивач       –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,

учасники справи за зустрічним позовом: 
позивач       –  ОСОБА_2 ,
відповідач –  ОСОБА_1 ,

учасники справи за позовами третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору: 
позивачі       –  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року (ухвалене у складі судді Березня Ю.В.) у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення частки у спільному майні, визнання права власності на частину квартири та позовами третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на частини квартири,-

       в с т а н о в и в :

У липні 2020 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 травня 1991 року між ним та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. У цьому шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час шлюбу ними за спільні кошти набуто квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира зареєстрована на відповідачку. Просить провести поділ спільного майна подружжя і виділити йому у власність 1/2 квартири АДРЕСА_2 , у випадку неможливості поділу в натурі визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, у випадку поділу квартири із відступом від ідеальних часток – стягнути грошову компенсацію за меншу частку в спільному майні.
У жовтні 2020 року  ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на частину квартири та зменшення частки у праві власності на квартиру ОСОБА_1 .. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 травня 1991 року вона та  ОСОБА_1  одружилися, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане Дубровицьким райвідділом РАЦС Рівненської області. 29 листопада 2006 року згідно договору купівлі-продажу вона придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . З метою виконання умов договору купівлі-продажу нею було позичено у ОСОБА_5 10 000 доларів США. Частину позичених коштів – 40400 гривень було сплачено за спірну квартиру. Для сплати іншої частини коштів – 85850 грн. вона оформила іпотечний кредит у банку, який був погашений нею із власних доходів. Крім того було відчужено житловий будинок, який належав на праві спільної часткової власності їй, чоловіку та двом дітям по 1/4 кожному. За рахунок цих коштів було погашено позику ОСОБА_5 .. ОСОБА_1 відчужив автомобіль, який був придбаний за спільні кошти, однак її згоду на це він не отримував. Враховуючи вищезазначене просить визнати за нею 9/20 частини квартири та зменшити частку у праві власності ОСОБА_1 на квартиру до 1/20 частини.
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення частки у спільному майні, визнання права власності на частину квартири задоволено частково.
Виділено ОСОБА_1 у власність 3/10 частини квартири АДРЕСА_2 .
Виділено ОСОБА_2 у власність 7/10 частини квартири АДРЕСА_2 .
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.
У задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення та відступаючи від рівності часток у спільному майні подружжя, суд першої інстанції враховував обставини відчуження ОСОБА_1 автомобіля проти волі дружини ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, у відповідності до вимог ст. 70 СК України, його частка у квартирі підлягає зменшенню на розмір частки дружини в автомобілі. Щодо позову третіх осіб, то місцевий суд дійшов висновку, що із змісту угоди купівлі-продажу квартири та реєстру прав вбачається, що діти не набули право власності на частки у квартирі. Продаж ОСОБА_2 домоволодіння в с. Бережниця від імені чоловіка та неповнолітніх дітей 27 січня 2007 року здійснений за спільною згодою батьків, а отже сім`я набула право спільної сумісної власності на виручені кошти в силу ст. 175 СК України з моменту укладення цієї угоди, при цьому батьки зобов`язані були здійснювати використання майна з врахуванням потреб дітей та сім`ї у відповідності до вимог ст.ст. 177, 178 СК України. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вправі вимагати відшкодування матеріальної шкоди чи пред`явлення віндикаційної вимоги, однак правових підстав для захисту порушеного права шляхом зарахування їх часток та визнання права власності на квартиру суд не вбачає.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд безпідставно відступив від засад рівності часток кожного із подружжя при поділі спірної квартири, оскільки автомобіль не вибував із володіння чи користування сім`ї та він не заперечував проти поділу автомобіля, однак суд всупереч положенням ст.ст. 70, 71 СК України збільшив вартість частки ОСОБА_2 у нерухомому майні за рахунок врахування вартості автомобіля. Вважає необ`єктивною ціну автомобіля, яка вказана у рішенні суду. Переконаний, що судом було порушено положення ст.ст. 63-74 СК України, які не передбачають можливості зарахування частини вартості одного майна в рахунок вартості частки іншого майна, тим більше збільшення вартості частки одного із подружжя у нерухомому майні за рахунок врахування вартості частки іншого у рухомому майні, тим більше без згоди одного із подружжя на таку компенсацію.
З наведених міркувань просить частково скасувати рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року змінивши рішення в частині вирішення його позовних вимог про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . В іншій частині рішення залишити без змін.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 травня 1991 року. У шлюбі у них народилися двоє дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Овдіюк Д.І., ОСОБА_2 , 29 листопада 2006 року придбала у власність квартиру АДРЕСА_2 за ціною 126 250 грн.. За умовами договору гроші у сумі 40 400 грн. продавець отримав від покупця у день підписання договору. 
Цього ж дня, ОСОБА_2 уклала нотаріально посвідчені договори про іпотечний кредит № 2165 з ВАТ «Державний ощадний банк України» на суму 85 850 грн. та іпотечний договір № 4908, передавши в забезпечення виконання кредитних зобов`язань в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 .
Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями договорів, а також витягами з державного реєстру правочинів та іпотек.
12 січня 2007 року ОСОБА_2 зареєструвала право приватної власності на квартиру з часткою власності 1/1 (реєстраційний номер 14715662), що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка 216457545 від 15 липня 2020 року).
Технічним паспортом Рівненського ОБТІ від 14 липня 2006 року визначені технічні характеристики трикімнатної квартири загальною площею 57,3 кв.м, розташованої на 2-му поверсі 5-ти поверхового будинку.
Згідно довідки № 876 від 23 червня 2010 року ОСОБА_2 повернула ВАТ «Державний ощадний банк України» кошти в сумі 85850 грн. за кредитним договором.
За договором купівлі-продажу, посвідченим 25 січня 2007 року приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу Мелех О.П., ОСОБА_2 від свого імені, а також від імені чоловіка ОСОБА_1 , неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , продала житловий будинок з господарськими приміщеннями по АДРЕСА_3 . Продаж здійснено за 58100 грн., що є еквівалентом 11500 доларів США. 
Домоволодіння належало продавцям на праві спільної часткової власності по ј кожному згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 грудня 2005 року, виданого виконкомом Бережницької сільської ради Дубровицького району, Рівненської області, зареєстрованого Дубровицьким МБТІ за № 15/1-69-35.
Довідкою №784 від 9 жовтня 2020 року підтверджуються обставини отримання ОСОБА_2 заробітної плати в сумі 120 698 грн. у період з 29 листопада 2006 року до 23 червня 2010 року. 
З копії трудової книжки НОМЕР_2 від 5 вересня 1990 року вбачається, що ОСОБА_1 був працевлаштованим з 1990 року по 2005 рік та у 2019 році. 
27 жовтня 2015 року ОСОБА_1 придбав у власність транспортний засіб – автомобіль NISSAN PRIMASTAR, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , а 25 червня 2020 року відчужив вказаний автомобіль для ОСОБА_6 , у зв`язку з чим автомобілю було присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію ТЗ.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За змістом статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. 
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з статтею 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).
Судом враховуються доводи ОСОБА_1 , що після укладення шлюбу він був працевлаштований, а з 2019 року йому довічно призначена ІІІ група інвалідності, а тому квартира, що придбана у шлюбі, в силу ст.ст. 60,61 СК України, належить на праві спільної сумісної власності подружжю незалежно від обставин придбання дружиною квартири, самостійного її заробітку, позики нею коштів, передачі в іпотеку квартири та погашення кредиту від свого імені.
Разом з цим, при визначенні розміру часток кожного з подружжя у спільному майні, судом першої інстанції правомірно враховано обставини відчуження ОСОБА_1 автомобіля проти волі дружини ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, у відповідності до вимог ст. 70 СК України, його частка у квартирі підлягає зменшенню на розмір частки дружини в автомобілі.
Вартість квартири згідно висновку оцінювача ОСОБА_7 (кваліфікаційне свідоцтво ФДМУ і МІБ серії МФ № 4753 від 23 грудня 2006 року) станом на 5 жовтня 2020 року становить 398900 грн.. 
Ринкова вартість автомобіля згідно довідки ПП Експерт-Сервіс-Альфа від 5 жовтня 2020 року становить 158 142 грн..
Оскільки вартість рівних часток ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квартирі становить 199450 грн. (398900 х 1/2), вартість рівних часток у автомобілі становить 79071 грн. (158142 х 1/2), то частка ОСОБА_1 у квартирі підлягає зменшенню до суми 120379 грн. (199450-79071), що становить 0,3 її частини, відповідно частка ОСОБА_2 підлягає збільшенню до суми 278521 грн. (199450+79071), що становить 0,7 її частини.
Враховуючи наведені обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про виділення ОСОБА_1 у власність 3/10 частини спірної квартири, а ОСОБА_2 - 7/10 її частини.
Наведені в апеляційній скарзі  ОСОБА_1  доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи, своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду. та ґрунтуються на власному тлумаченні норм матеріального права.
Факт перебування автомобіля у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_1 не заперечується. 
Його доводи про те, що фактично автомобіль не вибував із володіння чи користування сім`ї і він не заперечував проти його поділу є безпідставними, оскільки у зв`язку з перереєстрацією ним автомобіля на користь іншої особи, автомобіль втратив статус об`єкта спільного майна подружжя та не підлягає поділу. Доказів про те, що така перереєстрація була вчинена за згодою дружини та в інтересах сім`ї не надав. Також апелянтом не надано доказів, які б вказували на іншу вартість автомобіля чи спірної квартири, що вказані у рішенні місцевого суду. 
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а  рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст виготовлений 08 жовтня 2021 року.

Головуючий-суддя                                 Шимків С.С.
Судді:                                                         Ковальчук Н.М.
Хилевич С.В.