ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" жовтня 2021 р.                                                                Справа № 909/738/20
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача):                              Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                            Бойко С.М.,                                                                                                                        Матущак О.І.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,
представники сторін в судове засідання не викликались
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма “Варто”, б/н від 01 жовтня 2021 року
про стягнення витрат на правову допомогу
у справі №909/738/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Снятинське АТП-12642”, м. Снятин, Івано-Франківська область
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма “Варто”, м. Снятин, Івано-Франківська область
про стягнення 283 290 грн. за договором про надання послуг з перевезення пасажирів
В С Т А Н О В И В :
27 серпня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Снятинське АТП-12642” звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма “Варто” про стягнення 283 290 грн. за договором про надання послуг з перевезення пасажирів.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2021 року у справі №909/738/20 позов задоволено: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 283 290 грн. за договором про надання послуг з перевезення пасажирів.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі відповідач просив усі судові витрати по справі покласти на позивача – Товариство з обмеженою відповідальністю «Снятинське АТП-12642». Поряд з тим, до апеляційної скарги відповідач долучив клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу, в якому просив стягнути з позивача понесені витрати на правову допомогу; орієнтовний розрахунок витрат становив 30 000 грн. (арк. справи 16 том ІІ).
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 27 вересня 2021 року у справі №909/738/20 задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма “Варто”, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2021 року у справі №909/738/20 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Снятинське АТП-12642” – відмовлено.
04 жовтня 2021 року від відповідача до суду надійшла заява про стягнення витрат на правову допомогу (надіслана до суду 01 жовтня 2021 року), в якій заявник просить стягнути з позивача 38 400 грн. – витрат на правову допомогу, понесених під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій (арк. справи 112 том ІІ).
Відповідно до ч.1 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч.3 ст.244 ГПК України).
Згідно з ч.4 ст.244 ГПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року розгляд заяви призначено в судовому засіданні на 18 жовтня 2021 року, поряд з тим, враховуючи положення ч.4 ст.244 ГПК України, суд не вбачав необхідності для виклику сторін в судове засідання.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма “Варто” про стягнення витрат на правову допомогу у справі №909/738/20, колегія суддів вирішила таку задоволити, з огляду на наступне:
Згідно з ч.1 ст.281 ГПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ухвалює судові рішення у формі постанов згідно з вимогами, встановленими статтею 34 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі.
Відповідно до ч.1 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
В силу положень ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За змістом ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявник подав суду наступні докази: копію договору №35 про надання правової допомоги від 31 травня 2018 року; копію додатку №1 від 31 травня 2018 року до вказаного договору; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія ВІ №1029690 від 15 січня 2021 року; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія ВІ №1042387 від 13 травня 2021 року на адвоката Соболь Юлію Олександрівну, копію акту надання послуг №21166190 від 29 вересня 2021 року на суму 38 400 грн., копію звіту до вказаного акту про відпрацьований час на суму 38 400 грн., копію платіжного доручення №7128023 від 30 вересня 2021 року на суму 38 400 грн.
Як вбачається з акту наданих послуг №21166190 від 29 вересня 2021 року та звіту до вказаного акту про відпрацьований час, адвокатом надано відповідачу послуги з професійної правничої допомоги під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції на загальну суму 38   400 грн., зокрема в суді першої інстанції:
-          Аналіз доказів та правової позиції у справі – 6   000 грн. без ПДВ;
-          Прибуття та підготовка до участі в підготовчому засіданні 28 січня 2021 року – 2   000 грн. без ПДВ;
-          Підготовка клопотань – 3   000 грн. без ПДВ;
-          Прибуття та участь в підготовчому засіданні 25 лютого 2021 року – 1   000 грн. без ПДВ;
-          Підготовка додаткових пояснень, участь в судових засіданнях 23 березня та 28 квітня 2021 року – 8   000 грн. без ПДВ.
В суді апеляційної інстанції:
-          Підготовка апеляційної скарги – 5   000 грн. без ПДВ;
-          Підготовка клопотань – 3   000 грн. без ПДВ;
-          Прибуття та участь в засіданні 30 серпня 2021 року – 2   000 грн. без ПДВ;
-          Підготовка та подання письмових пояснень – 1   000 грн. без ПДВ;
-          Прибуття та участь в засіданні 27 вересня 2021 року – 1   000 грн. без ПДВ.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звертався до суду першої інстанції з клопотанням про поновлення процесуального строку для надання орієнтовного розрахунку витрат на правову допомогу (вх.№1361/21 від 28 січня 2021 року), однак, таке судом не було вирішене. Слід зазначити, що клопотання відповідача про відшкодування витрат на послуги професійної правничої допомоги місцевим господарським судом не розглядалося, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, а відтак, покладення судових витрат у справі на відповідача. Поряд з тим, зважаючи на норми ст.119 ГПК України та обставини, зазначені відповідачем у вказаному клопотанні (зміна керівника товариства та необхідність залучення адвоката), колегія суддів вважає наявними підстави для поновлення відповідачу строку на подання орієнтовного розрахунку витрат на правову допомогу.
Поряд з тим, згідно з ч.5 ст.126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Слід зазначити, що до апеляційного суду не надходили будь-які клопотання від позивача про зменшення витрат відповідача на оплату правничої допомоги.
До заяви про стягнення витрат на правову допомогу (від 01.10.2021 року) відповідач долучив фіскальний чек, накладну та опис вкладення у цінний лист, надісланий на адресу позивача – ТзОВ «Снятинське АТП-12642». За даними офіційного сайту Укрпошти відправлення з трек-номером 0209508429041 вручено одержувачу – 04 жовтня 2021 року (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html), відтак, у позивача було достатньо часу надати суду свої заперечення з приводу заяви відповідача про стягнення витрат. Однак, позивач таким правом не скористався, будь-які заперечення на заяву відповідача суду не надав.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Слід зазначити, що предметом позову у цій справі було стягнення з відповідача 283 290 грн. за договором про надання послуг з перевезення пасажирів; позиція відповідача протягом розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції не змінювалася. Так, здійснивши порівняльний аналіз заявлених до стягнення суми судових витрат, понесених відповідачем за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції із кількістю та вартістю послуг, які надані відповідачу його представником, з огляду на ціну позову, апеляційний господарський суд дійшов висновку про обмеження розміру витрат відповідача на професійну правову допомогу, з огляду на їх розумну необхідність, а відтак, часткове задоволення заяви відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з позивача на користь відповідача 20 000 грн. судових витрат за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України”, заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
З огляду на все наведене вище, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, колегія суддів вважає, що заявлені відповідачем витрати на правову допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій підлягають відшкодуванню за рахунок позивача у розмірі 20 000 грн.
Згідно з ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як зазначалось вище, постановою Західного апеляційного господарського суду від 27 вересня 2021 року у справі №909/738/20 задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма “Варто”, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2021 року у справі №909/738/20 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Снятинське АТП-12642” – відмовлено.
Отже, враховуючи положення ст.129 ГПК України, відповідачу підлягає відшкодуванню за рахунок позивача 20 000 грн. – витрат на професійну правову допомогу.
Керуючись ст.ст.123, 126, 129, 221, 244, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,
постановив:
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Варто» про стягнення витрат на правову допомогу у справі №909/738/20 задоволити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Снятинське АТП-12642» (78300, Івано-Франківська область, Снятинський район, місто Снятин, вул. Річна, 9; ідентифікаційний код юридичної особи – 22176679) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Варто» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе(з), вул. Промислова, 5; ідентифікаційний код юридичної особи – 30895651) 20 000 грн. – у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи №909/738/20 Господарським судом Івано-Франківської області та Західним апеляційним господарським судом.
У задоволенні решти вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Варто» відмовити.
На виконання додаткової постанови місцевому господарському суду видати наказ.
Матеріали справи №909/738/20 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну додаткову постанову складено 23 жовтня 2021 року

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
Суддя                                                                                           Бойко С.М.
          Суддя                                                                                          Матущак О.І.