ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/6541/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
  
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області  
на рішення  Запорізького окружного адміністративного суду   від 28 квітня 2021 року, (суддя суду першої інстанції Стрельнікова Н.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Запоріжжі, в адміністративній справі №280/6541/20  за позовом   ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області, Державної судової адміністрації України, третя особа: Головне управління казначейської служби України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
          17 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив: 
          - визнати протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати судді Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1  суддівської винагороди за період з квітня по серпень 2020 року із застосуванням обмеження заробітку;
- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести донарахування та виплату судді ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у загальній сумі 98032,23 грн. 
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині  стягнення суддівської винагороди за один місяць.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Указом Президента України від 23.05.2013 №302/2013 позивач призначений на посаду судді Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області строком на п`ять років. Указом Президента України від 26 вересня 2015 року №564/2015 переведний на посаду судді Енергодарського міського суду Запорізької області у межах п`ятирічного строку, де і працює дотепер.  У квітні-серпні 2020 року відповідач нараховував  і сплачував щомісяця позивачеві суддівську винагороду у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.   При цьому, як зазначає позивач, відповідачем безпідставно і протиправно не застосовано і не сплачено суддівську винагороду позивачеві щомісяця: у розмірі посадового окладу 30 прожиткових мінімумів доходів громадян (63060,00 грн); доплати за вислугу років за наявності стажу більше 5 років - 20 відсотків посадового окладу. Недоплачені позивачеві суми складових суддівської  винагороди та їх види відображено у відповідних розрахункових листах, що складені відповідачем: у квітні 2020 року -10835,05  грн., у травні 2020 року -8981,68 грн., у червні 2020 року - 21331,50 грн., у липні 2020 року - 28442,00 грн., у серпні 2020 року - 28442,00 грн.  Неповне нарахування і виплата відповідачем позивачеві суддівської винагороди  позивач вважає протиправним та  таким що  порушує право позивача на належне матеріальне забезпечення, з огляду на це позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.  Визнано протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1  суддівської винагороди за період з квітня по серпень 2020 року із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого   статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". Зобов`язано територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести перерахунок суддівської винагороди та здійснити виплату ОСОБА_1  за період з квітня по серпень 2020 року у відповідності до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" з відрахуванням обов`язкових податків та зборів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 13 квітня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 553-ІХ, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (далі - Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"), зокрема, доповнено новою статтею 29 наступного змісту: "Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.  Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України. Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)." Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" набрав чинності 18 квітня 2020 року. Тобто, з 18 квітня 2020 нарахована заробітна плата, грошове забезпечення працівників, суддівська винагорода були обмежені максимальним розміром 47 230 грн. на місяць.
Відзив від позивача на адресу суду не надходив.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
          Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з доданою до позову  довідкю №3 від 11.09.2020, за підписом голови Енергодарського міського суду Запорізької області Бульби О.М., ОСОБА_1 , на підставі Указу Президента України від 26.09.2015 №564/2015 "Про переведення суддів" та наказу голови Енергодарського міського суду Запорізької області від 02.11.2015 року №11-38 зарахований з 02 листопада 2015 року до складу Енергродарського міського суду Запорізької області на посаду судді та працює на цій посаді по теперішній час (а.с. 9).   
Згідно розрахункових листків (а.с. 10-11) та доданої відповідачем 1 до відзиву довідки вих. №08-02/3144 від 12.10.2020 (а.с. 37) у  спірний період з урахуванням положень статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розмір суддівської винагороди позивача склав:
- з 01.04.2020 по 30.04.2020 - 64836,95 грн. (сума обмеження з 18.04.2020 по 30.04.2020 склала 10835,05 грн.);
- з 01.05.2020 по 31.05.2020 - 148668,32 грн., з яких сума відпускних за час перебування у щорічній оплачуваній відпустці з 12.05.2020 по 05.06.2020 зі сумою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу становила 133753,58 грн. (обмеження не застосовувалось), суддівська винагорода за фактично відпрацьований час з 01.05.2020 по 11.05.2020 - 14914,74 грн. (сума обмеження склала 8981,68 грн.);
- з 01.06.2020 по 30.06.2020 - 35422,50 грн. (сума обмеження склала 21331,50 грн.) суддівська винагорода за фактично відпрацьований час з 06.06.2020 по 30.06.2020;
- з 01.07.2020 по 31.07.2020 - 47230,00 грн. (сума обмеження склала 28442,00 грн );
- з 01.08.2020 по 31.08.2020 - 47230,00 грн. (сума обмеження склала 28442,00 грн.).
У вересні місяці поточного року на підставі рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 судді Капустинському М.В. проведено перерахунок суддівської винагороди за період з 28.08.2020 по 31.08.2020 без застосування обмеження. Сума перерахунку за вищевказаний період склала 2844,20 грн. Загальний розмір  суддівської винагороди, який було обмежено на підставі статті 29 Закону Україи "Про Державний бюджет України на 2020 рік" становить 95   188,03 грн. (без відрахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору та утримань за виконавчими документами).  
Не погодившись з обмеженням суддівської винагороди, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.
          Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було необґрунтовано та протиправно обмежено виплату суддівської винагороди позивача у спірний період.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Розмір винагороди судді встановлюється     Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII   визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Відповідно до ч. 1 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"        суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Таким чином, з урахуванням положень    Конституції України   та   Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виключено цим закон встановлюється та регулюється розмір винагороди судді та цей розмір не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 2-3 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"     суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Частиною 4        ст. 135 вказаного Закону        визначено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.
У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.
Відповідно до ч. 5 - 8    ст. 135 вказаного Закону        суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Цілком таємно", - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Таємно", - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Відповідно до ч.9 ст.135 вказаного Закону обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.
Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Частиною 4 наведеної статті визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює Державна судова адміністрація України.
Положеннями ст.149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Частиною 1 ст.151 цього Закону визначено, що Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.
З урахуванням наведеного вбачається, що розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів є Державна судова адміністрація України.
12 березня 2020 року набрала чинності        постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, якою з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-IX    внесено зміни до    Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", зокрема, доповнено статтями 28-32.
Відповідно до        статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.
Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).
При цьому, зміни щодо розміру винагороди судді, передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів", який є спеціальним законом, що регулює вказане питання у відповідності до норм  Конституції України, не вносились.
У рішенні від 08.04.2016 № 4-рп/2016 у справі №1-8/2016, Конституційний Суд України вкотре зазначив, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя.
Однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.
У рішенні від 03.06.2013 №3-рп/2013 у справі №1-2/2013, Конституційний Суд України зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України.
У рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) Конституційний Суд України вказав, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у статті 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. Системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність. Така позиція Конституційного Суду України збігається з приписами Європейської хартії щодо статусу суддів від 10 липня 1998 року, у підпункті 6.1 пункту 6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність. Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.
Відповідно до ч.4 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та        законами України.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
У такому випадку, суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.
Таким чином, з огляду на те, що законодавцем визначено регулювання суддівської винагороди виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів", суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"     в частині суддівської винагороди не відповідає        Конституції України,        Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та нормам міжнародного права, а отже, до спірних правовідносин застосовував норми Конституції України, як норми прямої дії та Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Також, слід зазначити, що        положення частини 1 та        3        статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" визнано такими, що не відповідають        Конституції України        (є неконституційними), згідно з        Рішенням Конституційного Суду № 10-р/2020 від 28.08.2020.
Зазначені обставини виключають необхідність звернення до Верховного Суду з клопотанням щодо внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".
В рішенні Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 зазначено, що вирішуючи питання щодо конституційності оспорюваних положень Закону № 294, Конституційний Суд України виходить із юридичної позиції, яку він неодноразово висловлював: оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007).
Враховуючи викладене, Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.
Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на недопустимість обмеження законом незалежності суддів, зокрема, їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, від 11 березня 2020 року № 4-р/2020).
Проаналізувавши юридичні позиції щодо незалежності суддів, Конституційний Суд України дійшов висновку, що гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя; законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2020 року № 4-р/2020).
Отже, обмеження суддівської винагороди є посяганням на гарантії незалежності суддів.
Конституційний Суд України вважає, що обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак, такого роду обмеження, має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та в жорсткій відповідності до Конституції та законів України. Таке обмеження також може застосовуватися й до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України.
Водночас, суд апеляційної інстанції враховує те, що Верховний Суд у постанові від 25 червня 2018 року у справі № 208/1131/17 зазначив, що суд повинен досліджувати правомірність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень на момент прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому.         
Отже, ухвалене Конституційним Судом України рішення не може вплинути на результат вирішення цієї справи. Разом з цим, суд враховує висновки вищезазначеного рішення та юридичні позиції Конституційного Суду України в контексті обставин справи.
Наведене дає підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір суддівської винагороди, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що Закон України "Про судоустрій і статус суддів" є спеціальним законом, а отже має перевагу над загальним законом, яким є  Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-IX, а тому загальний закон, навіть що ухвалений пізніше в часі, не скасовує закону спеціального (lex posterior generalis non derogat priori speciali).
Зазначена позиція ґрунтується на загальновизнаних принципах права, які в тому числі враховувались і Конституційним Судом України, зокрема у рішенні від 18.06.2020 року № 5-р (ІІ) 2020.
Також, з метою визначення належного відповідача по заявленим позивачем позовним вимогам, ухвалою Третього апеляційого адміністративного суду від 28.09.2021 року було зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області подати до суду інформацію стосовно того, чи в повному розмірі від потреби, як то передбачено ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ДСА України виділила суду кошти для виплати ОСОБА_1  суддівської винагороди за період з  квітня 2020 року по  серпня 2020 року. 
Отже, з зазначених пояснень вбачається, що відповідач  мав належну можливість по нарахуванню і виплаті позивачу суддівської винагороди за період квітень-серпень 2020 року у розмірі, визначеному ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а відтак саме останній є належним відповідачем по даній справі, що свідчить про необхідність захисту прав позивача шляхом визнання протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати судді ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з квітня по серпень 2020 року із застуванням обмеження нарахування та зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести нарахування та виплату суддівської винагороди позивачу на підставі ч.2, ч.3 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за спірний період.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про достатність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для її зміни або скасування - відсутні.
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Територіального упраління Державної судової адміністрації в Запорізькій області - залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року в адміністативній справі №280/6541/20 - залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай