ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2730/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: В.О. Гаврилюк

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 21 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                           - Єгорової Н.М.,
суддів                                        - Федотова І.В., Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області та ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області про зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИЛА :
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, у якому просив суд:
- визнати постанову від 05 вересня 2019 року протиправною та скасувати; 
- визнати бездіяльність відповідача, як суб`єкта владних повноважень, протиправною відносно відмови в розгляді ним особової справи ОСОБА_1 № 25 про страхові виплати та прийнятті постанови згідно правових норм статей 34, 35, 36, абзацу 2 пункту 3 Розділу ХІ Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності";
- визнати дії відповідача, як суб`єкта владних повноважень, протиправними при прийнятті постанови про відмову від 05.09.2019 № 2370/25/1752;
- визнати бездіяльність відповідача, як суб`єкта владних повноважень, протиправною відносно відмови привести особову справу позивача № 25 у робочий стан;
- зобов`язати відповідача привести справу № 25 в робочий стан, як того вимагає стаття 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності";
- зобов`язати відповідача на основі дооформленої справи № 25 прийняти постанову про страхові  виплати згідно статей 34, 35, 36 абзацу 2 пункту 3 Розділу ХІ Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправною та скасовано постанову Черкаського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області від 05 вересня 2019 року № 2301/25/1752;
- зобов`язано управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 листопада 2001 року, яка була зареєстрована 13 листопада 2001 року за № 25, та прийняти рішення відповідно до законодавства з урахуванням висновків суду;
- у задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області подано апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні таких позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на момент зобов`язання Верховним Судом, а саме, 15 серпня 2019 року повторно розглянути заяву ОСОБА_1 був чинний наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування № 444-од від 25 вересня 2018 року, яким затверджені форми заяв та зразків постанов, згідно з додатками до даного наказу і, відповідно, постанова від 05 вересня 2019 року №2301/25/1752 «Про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг» відповідає формі постанови, що затверджена наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування № 444-од від 25 вересня 2018 року. Відповідач наголошує, що Фондом не порушені права та інтереси позивача, як інваліда внаслідок трудового каліцтва, адже згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2004 року №2-59/04 нещасний випадок, що стався з ОСОБА_1 , визнано не пов`язаним з виробництвом. Постановами Придніпровського районного суд м. Черкаси від 13 квітня 2016 року по справі № 711/12517/14-а та від 04 квітня 2017 року по справі №711/9792/16-а, Верховного Суду від 15 серпня 2019 року по справі № 823/782/16, встановлено відсутність у ОСОБА_1 права на відшкодування шкоди у зв`язку з трудовим каліцтвом через те, що нещасний випадок не визнано пов`язаним з виробництвом. Також відповідач наголошує, що місцевий суд допустив втручання в дискреційні повноваження міністерства.
Позивач заперечує проти апеляційної скарги відповідача у повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.
Крім того, не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом не було розглянуто справу у встановлений статтею 193 КАС України строк протягом 60 днів. Також, позивач зазначає, що судом першої інстанції не надано обґрунтування на всі доводи, які викладені в позовній заяві.
У межах встановленого судом строку, відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надійшов. 
Відповідно до частині 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю..
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 05 вересня 2019 року Черкаське міське відділення управління ВД ФСС України у Черкаській області прийняло постанову № 2301/25/1752 про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг.
Вказана постанова прийнята на виконання постанов Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2015 року по справі № 823/3413/14, від 06 травня 2016 року по справі № 711/3743/16-а, постанови Верховного Суду України від 15 серпня 2019 року по справі № 823/782/19, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 12 листопада 2001 року, яка була зареєстрована 13 листопада 2001 року за № 25 з документами, які до неї були додані, та статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Вважаючи такі дії відповідача протиправними і такими, що порушують права позивача на отримання соціальних виплат, останній звернувся до суду із даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова № 2301/25/1752 від 05 вересня 2019 року прийнята неуповноваженим на те органом, то це є достатньою підставою для її скасування. Також, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні зазначив, що суд у даному рішенні не встановлює та не досліджує питання щодо того, чи має право позивач на страхові виплат у зв`язку з нещасним випадком який стався з позивачем 06 травня 1987 року, оскільки у постановах Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2015 року по справі №823/3413/14, від 06 травня 2016 року по справі №711/3743/16-а, постанові Верховного Суду України від 15 серпня 2019 року по справі №823/782/19 неодноразово зазначалося про дані обставини.
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Щодо задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною та скасування постанови Черкаського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області від 05 вересня 2019 року № 2301/25/1752; зобов`язання управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 листопада 2001 року, яка була зареєстрована 13 листопада 2001 року за № 25, та прийняти рішення відповідно до законодавства з урахуванням висновків суду, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 4 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції станом на вересень 2019 року, далі - Закон №1105-XIV) Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.
Відповідно до абзацу 12 пункту 8 частини 1 статті 7 Закону №1105-XIV до повноваження правління Фонду належить затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат.
Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року № 11 затверджений Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат (далі - Порядок №11, у редакції станом на час прийняття спірної постанови).
Пунктом 1.2 Порядку №11 визначено, що у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, або в межах повноважень відділення виконавчої дирекції Фонду в районах і містах обласного значення (далі - управління (відділення) Фонду) зобов`язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті особам, які мають на це право. 
Відповідно до пункту 1.3 Порядку №11 управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон) та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.
Згідно із пунктом 1.4 Порядку №11 рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.
З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що постанова про страхові виплати приймається начальником управління Фонду, а у виключних випадках, за дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду.
Судом першої інстанції встановлено, що 05 вересня 2019 року саме Черкаським міським відділенням управління ВД ФСС України у Черкаській області прийняло постанову № 2301/25/1752 про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг, яка підписана начальником відділення виконавчої дирекції Фонду ОСОБА_3
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, в даному випадку постанову № 2301/25/1752 від 05 вересня 2019 року підписано начальником відділення виконавчої дирекції Фонду ОСОБА_3, а не начальником управління Фонду, як передбачено вимогами Порядку №11
Судом першої інстанції звернуто увагу, що в матеріалах справи відсутнє письмове доручення начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області, щодо прийняття начальником Черкаського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області постанови за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 12 листопада 2001 року, яка була зареєстрована 13 листопада 2001 року за № 25 з документами, які до неї були додані.
Так, відповідач зазначає, що в матеріалах справи міститься Довіреність на підставі, якої діяв начальник відділення виконавчої дирекції Фонду ОСОБА_3, а отже у останнього були наявні всі підстави для прийняття оскаржуваної постанови.
Колегія суддів відхиляє дані твердження відповідача, оскільки начальнику відділення виконавчої дирекції Фонду ОСОБА_3 надано право, згідно Довіреності від 30 січня 2019 року №06-07-294 на здійснення господарської діяльності, зокрема використовувати печатку; відкривати та закривати рахунки у банках; представляти інтереси в місцевих судах України, з усіма правами (позивач, відповідач, третя особа); укладати договори та угоди та інші повноваження, які передбачені статутом Фонду.
Отже, в даному випадку твердження відповідача, що начальник відділення виконавчої дирекції Фонду ОСОБА_3 діяв у відповідності до вимог законодавства є необґрунтованими, оскільки, пунктом 14 Порядку №11 чітко передбачено, що постанова про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду, яка в матеріалах справи відсутня.
Також, колегія суддів звертає увагу, що в оскаржуваній постанові зазначено, що вона прийнята на виконання постанов Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2015 року по справі № 823/3413/14, від 06 травня 2016 року по справі № 711/3743/16-а, постанови Верховного Суду України від 15 серпня 2019 року по справі № 823/782/19.
Так, Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2015 року по справі № 823/3413/14, яка набрала законної сили 02 лютого 2016 року, зобов`язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання в м. Черкаси надати відповідь ОСОБА_1 про результат розгляду його заяви від 13 листопада 2001 року в порядку ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".
Отже, в даному випадку судом по справі № 823/3413/14 зобов`язано надати відповідь про результат розгляду заяви позивача від 13 листопада 2001 року, а отже, відповідачем безпідставно та необґрунтовано зроблено в оскаржуваній постанові посилання на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2015 року по справі № 823/3413/14.
В постанові Верховного Суду України від 15 серпня 2019 року по справі № 823/782/19 зобов`язано Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання в м. Черкаси повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 червня 2016 року та надати відповідь з урахуванням висновків, що містяться в цій постанові.
Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд України по справі № 823/782/19 зобов`язував Фонд розглянути звернення заяву ОСОБА_1 від 02 червня 2016 року та надати відповідь, проте всупереч рішенню суду відповідачем зазначено про дане рішення, як підставу прийняття оскаржуваної постанови.
З аналізу матеріалів справи та норм права, вбачається, що оскаржувана постанова № 2301/25/1752 від 05 вересня 2019 року прийнята неуповноваженим на те органом та з порушенням вимог законодавства, отже позовні вимоги позивача в даній частині підлягають задоволенню.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про втручання суду першої інстанції в дискреційні повноваження Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, колегія суддів зазначає, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. За наведеного, зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 листопада 2001 року, яка була зареєстрована 13 листопада 2001 року за № 25, та прийняти рішення відповідно до законодавства з урахуванням висновків суду, не є втручанням у дискрецію суб`єкта владних повноважень, адже суд не надавав вказівки прийняти конкретне рішення, однак, вказав на необхідність врахування наданих судом висновків, за для уникнення повторної відмови заявнику з тих саме підстав та ініціювання нового судового процесу. 
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено вимоги позивача в даній частині, а апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Щодо посилання позивача в апеляційній скарзі про порушення процесуальних норм права, а саме затягування розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 193 КАС України Суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1 - 6 частини першої та пунктами 1 - 3 частини другої статті 236 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, що 30 листопада 2020 року до суду першої інстанції позивачем подано: клопотання про призначення амбулаторної судово-психічної експертизи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; заяву на проведення експертного лінгвістичного (семантико-текстувального) дослідження; заяву в порядку статті 92 Кодексу адміністративного судочинства України; заяву в порядку статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України; заяву в порядку статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України; заяву в порядку статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України; заяву в порядку статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій позивач просив при розгляді даного позову використовувати тільки правові норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та всі нормативно правові акти створені на його базі в 2000 роках.
Крім того, протягом розгляду справи у суді першої інстанції позивачем подано наступні клопотання (заяви): 18 грудня 2020 року, в порядку статей 44, 48 КАС України; 28 грудня 2020 року, в порядку статті 44 КАС України; 21 січня 2021 року, в порядку статті 80 КАС України; 28 січня 2021 року заяву про проведення експертного лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження; 17 лютого 2021 року, заяву в порядку статті 166 КАС України; 22 лютого 2021 року, заяву в порядку статті 166 КАС України; 01 березня 2021 року, клопотання в порядку частин 2, 6 статті 44 та статті 144 КАС України та клопотання про призначення амбулаторної судової-психіатричної експертизи ОСОБА_4 ; 03 та 05 березня 2021 року, заяви в порядку частини 2, 6 статті 44 та клопотання в порядку статей 79, 80 КАС України; 15 березня 2021 року, заяву про долучення до матеріалів справи копій додаткових доказів по справі; 18 березня 2021 року клопотання в порядку статті 80 КАС України; 09 квітня 2021 року клопотання в порядку статті 44 КАС України; 16 квітня 2021 року позивач подав до суду заяву; 28 квітня 2021 року заяву в порядку статті 80 КАС України; 30 квітня 2021 року клопотання в порядку статті 44 КАС України; 13, 14 та 17 травня 2021 року заяви в порядку статті 44 КАС України; 04 червня 2021 року заяву в порядку статті 47 КАС України; 07 червня 2021 року клопотання в порядку статті 44 КАС України.
Відповідно до частини 3 статті 44 КАС України учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
В той же час частиною 2 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Як вбачається з матеріалів справи та не підтверджується самим позивачем протягом розгляду справи в суді першої інстанції було подано більше ніж 30 клопотань та заяв, а отже в даному випадку колегія суддів не вважає, що судом першої інстанції з власної ініціативи затягнуто розгляд даної справи.
З аналізу матеріалів справи колегія суддів вважає, що в даному випадку судом першої інстанції не було допущено порушення вимог статті 193 КАС України, а отже апеляційна скарга в даній частині є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Щодо посилання апелянта, що судом першої інстанції безпідставно зроблено посилання на вимоги Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XI, а не вимоги Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року № 77-VIII зазначено, що Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., N 46 - 47, ст. 403 із наступними змінами) викласти в такій редакції: ЗАКОН УКРАЇНИ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Колегія суддів звертає увагу позивача, що з 01 січня 2015 року діє нова редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а не Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2019 року) судом першої інстанції застосовано чинне законодавство, що відповідає вимогам статті 7 КАС України.
З аналізу матеріалів справи колегія суддів вважає, що в даному випадку судом першої інстанції не було допущено неправильне застосування норм права під час розгляду справи по суті, а отже апеляційна скарга в даній частині є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги позивача зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.
Також, колегія суддів звертає увагу позивача, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).
Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства (пункт 9 частини 3 статті 2 КАС України).
Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини п`ятої статті 44 КАС України).
Колегія суддів звертає увагу, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова, символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.
Використання позивачем нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах (вислови у апеляційній скарзі: «підло ставить воза вперед коня зобов`язуючи відповідача розглянути заяву»; «суддя підло не відобразив»), свідчать про очевидну неповагу до честі, гідності суду першої інстанції та відповідача з боку позивача, які такі дії вчиняють. Ці дії суперечать основним засадами (принципами) адміністративного судочинства, а також його завданню. 
З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 45 КАС України.
Отже, наведені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України конкретизують характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21 травня 2020 року по справі №826/22361/15.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку позивач зловживає своїми правами, роблячи посилання в апеляційній скарзі на недоречні висловлення в бік суду першої інстанції та відповідача, а отже, в даному випадку, суд апеляційної інстанції може  розглянути доводи апеляційної скарги в частині, які є доречними.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційних скаргах доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242 - 244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      Н.М. Єгорова 

Судді                                                                                          І.В. Федотов
                                                                                                    Є.В. Чаку