ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/940/20  Номер провадження 22-ц/814/1726/21	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Павелка Руслана Сергійовича, представника ОСОБА_1 ,  на рішення  Київського районного  суду м.Полтави від 29 квітня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 15:11:00 год. до 15:31:10 год., дата виготовлення повного тексту рішення - 07.05.2021 року) у  справі за  позовом   ОСОБА_2 до   ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, просила: 
визнати ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. 
Також просила вирішити питання про розподіл судових витрат.
Заявлені вимоги мотивувала тим, що з 25 серпня 2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . 
В період шлюбу вона перебувала у близьких відносинах з ОСОБА_1 , від якого вона у січні 2018 року народила доньку.
Оскільки вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, то доньку у свідоцтві про народження записали як ОСОБА_5 .
Рішенням Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/6173/19 від 19.12.2019 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини було задоволено, зобов`язано Київський районний у місті Полтаві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області виключити відомості про ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як про батька дитини.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, реєстратором Київського районного у місті Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області були внесені відомості в актовий запис про народження ОСОБА_5 , а саме було змінено: « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_3 ».
ОСОБА_1 не визнає свого батьківства, відмовився від допомоги дитині. 

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 29 квітня 2021 року позов задоволений.
Визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з дня пред`явлення позову до суду – з 27 лютого 2020 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7340 грн. 80 коп. на відшкодування понесених судових витрат.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп..
В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі адвокат Павелко Р.С., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що про проведення будь-яких експертиз його не повідомляли належним чином, а тому висновки суду про ухилення від участі в проведенні експертизи є хибними.
Посилаючись на практику Верховного Суду, стверджував, що показання свідків не є достатніми доказами на підтвердження батьківства, окрім того, допитані свідки є зацікавленими особами. 
З огляду на долучені до апеляційної скарги докази (медичні висновки) стверджується про неспроможність відповідача мати дітей.
Відповідач заперечує проти стягнення з нього аліментів, оскільки не вважає себе батьком дитини. 

У відзиві адвокат Панченко О.О., представник ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У відзиві наголошується, що судом першої інстанції було вжито усіх належних заходів для забезпечення змагальності процесу, проте саме внаслідок ухилення відповідача та його представника, по суті, від участі у справі ухвали суду про призначення та проведення двох експертиз залишилися невиконаними.
З цих же мотивів відсутні підстави приймати до уваги і досліджувати нові докази, які долучені відповідачем до апеляційної скарги. 
Відсутність позовної вимоги про внесення змін у актовий запис про народження дитини не є перешкодою для задоволення позову, так як саме рішення про визнання батьківства є підставою для внесення відповідних змін у документи про народження дитини, тим паче на виконання рішення суду, яке набрало законної сили вже внесенні зміни в документи про народження дитини. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 серпня 2012 року згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від тієї ж дати Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (т.1 а.с.17).
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 народила дитину – доньку ОСОБА_7 .
Оскільки на час народження дитини позивач перебувала в шлюбі, при реєстрації народження дитини ОСОБА_4 був вказаний її батьком, прізвище, ім`я та по батькові дитини при реєстрації народження, що відбулася ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначено - ОСОБА_5 (т.1 а.с.18).
При реєстрації народження дитини 02 лютого 2018 року Київським районним у м.Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , у якому батьками ОСОБА_5 зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.18).
Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 19 грудня 2019 року у цивільній справі №552/6173/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, яке набрало законної сили 21 січня 2020 року, з актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиненого Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 02 лютого 2018 року за №134, виключено відомості про ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як про батька дитини (т.1 а.с. 46-47).
У зв`язку з виконанням вказаного рішення суду до актового запису про народження дитини внесено відповідні зміни. 
Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 11 лютого 2020 року Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) матір`ю ОСОБА_8 , батьком – ОСОБА_9 (т.1 а.с.49).
Відомості про батька дитини до актового запису внесені відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується даними відповідного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 12 лютого 2020 року №00025566512 (т.1 а.с.48).
Ухвалою суду першої інстанції від 03 вересня 2020 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_2 про виклик в судове засідання свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також про призначення судово-генетичної експертизи, проведення якої доручено експертам Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи; на вирішення експертизи поставлено питання: чи є ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) біологічним батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої ОСОБА_2 . На час проведення експертизи провадження у справі зупинено (т.1 а.с.214-215).
10 листопада 2020 року справа повернута експертною установою до суду без проведення експертного дослідження (т.1 а.с.226).
Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_2 , у справі призначено судову медично-генетичну експертизу з використанням ДНК, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради (т.2 а.с.12). 
На вирішення експертів поставлено питання: «Чи є ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) біологічним батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої ОСОБА_2 .» 
Зобов`язано ОСОБА_2 на вимогу експерта з`явитися з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до експертної установи для відібрання зразків та проведення дослідження.
Зобов`язано ОСОБА_1 на вимогу експерта з`явитися до експертної установи для відібрання зразків та проведення дослідження.
Роз`яснено позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_1 , що згідно ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
На час проведення експертизи провадження по справі було зупинено.
Відповідача неодноразово викликали до суду першої інстанції, так: 
- 17.04.2020 року опубліковано оголошення на офіційному сайті суду (т.1 а.с.151) та направлена судова повістка про виклик в судове засідання на 05.05.2020 рік на 10:00 год. (т.1 а.с.153), яка повернулась до суду без вручення з відміткою пошти «За закінченням встановленого строку зберігання» (т.1 а.с.155);
- 06.05.2020 року направлена судова повістка про виклик в судове засідання на 10.06.2020 року на 11:00 год. (т.1 а.с.165), яка отримана ОСОБА_1 08.05.2020 року про що на рекомендованому повідомленні пошти стоїть відповідний підпис (т.1 а.с.169);
- 11.06.2020 року направлена судова повістка про виклик в судове засідання на 15.07.2020 року на 10:30 год (т.1 а.с.177), яка отримана ОСОБА_1 12.06.2020 року про що на рекомендованому повідомленні пошти стоїть відповідний підпис (т.1 а.с.180);
- 22.07.2020 року судом разом з судовою повісткою на 03.08.2020 року на 10:30 год направлено лист, у якому зверталася увага відповідача на добросовісне відношення до розгляду справи (т.1 а.с.203-204), однак даний лист разом з судовою повісткою повернуто до суду першої інстанції без вручення з відміткою пошти «Адресат відсутній» (т.1 а.с.205);
- 12.11.2020 року направлена судова повістка про виклик в судове засідання на 07.12.2020 року на 14:00 год (т.2 а.с.1), яка не отримана ОСОБА_1 , а повернута до суду першої інстанції з відміткою пошти « адресат відмовився» (т.2 а.с.2);
- 04.03.2021 року опубліковано оголошення на офіційному сайті суду (т.2 а.с.75) та направлена судова повістка про виклик в судове засідання на 18.03.2021 року на 11:00 год. (т.2 а.с.78), яка повернулась до суду без вручення з відміткою пошти «адресат відмовився» (т.2 а.с.79);
- 22.03.2021 року направлена судова повістка про виклик в судове засідання на 13.04.2021 року на 13:30 год. (т.2 а.с.87), яка не отримана ОСОБА_1 , а повернута до суду першої інстанції з відміткою пошти «адресат відмовився» (т.2 а.с.90);
- 14.04.2021 року опубліковано оголошення на офіційному сайті суду (т.2 а.с.105) та направлена судова повістка про виклик в судове засідання на 29.04.2021 року на 14:00 год. (т.2 а.с.102), яка повернути до суду без вручення з відміткою пошти «адресат відмовився» (т.2 а.с.107);
Адвокат Павелко Р.С., представник ОСОБА_14 , неодноразово надавав суду заяви про відкладення слухання справи з причин: карантинних заходів на території України (т.1 а.с.122, 172-173, 184-185); для пред`явлення зустрічного позову (т.1 а.с.159-161); у зв`язку із зайнятістю представника в іншому процесі у м.Хоролі (т.1 а.с.208-209, т.2 а.с.63).
ОСОБА_1 неодноразово направлялася копія ухвали суду від 03.08.2020 року про призначення судової генетичної експертизи, однак поштові відправлення повернуті до суду з відмітками пошти: «відмовився від отримання» та «за закінченням терміну зберігання» (т.1 а.с.223, 233).
Таким же чином копія ухвали суду від 07.12.2020 року про призначення судової генетичної експертизи направлялась ОСОБА_1 (т.2 а.с.15), однак поштове повернуто до суду з відміткою пошти: «відмовився від отримання» (т.2 а.с.27, 39, 44) та «за закінченням терміну зберігання» (т.2 а.с.36, 48).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт походження малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від ОСОБА_1 підтверджується показами свідків, відповідач не з`явився для проведення експертизи до експертної установи та не повідомив про причини неявки, що судом розцінено як ухилення відповідача від участі в експертизі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Згідно ч.1 та 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Відповідно ч.4 та 5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням наведених вимог закону. 
Спірні правовідносини врегульовані нормами сімейного законодавства.
Відповідно до частин першої, третьої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України.
Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України).
Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.
Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України.
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі  №591/6441/14-ц зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. 
Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
За статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:  1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.
При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.
Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня  2009 року).
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.
Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. 
У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
За змістом наведених норм процесуального закону законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року по справі № 645/1098/18 з аналогічними фактичними обставинами – дитина народжена жінкою (позивачем) під час перебування у зареєстрованому шлюбі, відповідач ухилився від участі у проведенні експертизи, суд касаційної інстанції погодився з рішеннями суду першої і апеляційної інстанції, які задовольнили позов, і зробив такі висновки:
«Судами у справі установлено, що відповідач ОСОБА_2 достовірно знав про наявність в суді цивільної справи щодо визнання його батьківства та призначення судової медико-генетичної експертизи, оскаржував відповідну ухвалу в апеляційному порядку, яка залишена апеляційним судом без змін, однак двічі ухилився від явки для проведення експертизи і суду не надав будь-яких доказів неявки для проведення експертизи з поважних причин.
Крім того, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, яким встановлено факт батьківства, відповідач ОСОБА_2 протягом року до суду апеляційної інстанції не з`являвся та не скористався правом на подання клопотання про проведення судової генетичної експертизи з метою спростування доводів позивача про його батьківство.
Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо неї.
Відповідач не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків.
Оцінивши процесуальну поведінку відповідача ОСОБА_2 з точки зору дотримання ним критерію добросовісності використання процесуальних прав, суди дійшли висновку, що він навмисно ухилився від явки до суду та від проведення судово-генетичної експертизи, яка двічі призначалась за клопотанням позивача саме для встановлення батьківства або спростування цього факту. 
Вказані дії та його бездіяльність, що призвели до неможливості проведення експертизи, надали суду можливість визнати факт, який ним заперечується, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від відповідача.
Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_2 не зацікавлений у якнайшвидшому вирішення справи, оскільки його дії спрямовані не на захист порушеного права, а на затягування судового розгляду, на свідоме розуміння неможливості проведення судової експертизи без його фізичної участі, що порушує розумні строки розгляду справи та принцип рівності сторін та йде в розріз з інтересами малолітньої дитини.»
«Так, передумовою даного позову стало внесення запису про батька дитини у книзі записів народжень зі слів матері (стаття 135 СК України), що є підставою для визнання батьківства за рішенням суду відповідно до  статті 128 СК України. При цьому, правильність такого запису, зокрема його вчинення на підставі статті 135 СК України не оспорювалась, вказаний запис є чинним, не змінений і не скасований.
Питання правомірності вчинення актового запису не є предметом даного спору. У даному випадку спір стосується встановлення батьківства відповідача відносно дитини, відомості про батька якої здійснено в порядку статті 135 СК України зі слів матері, та який заперечує цей факт, тобто вирішується спір щодо встановлення батьківства за рішенням суду, відповідно до статті 128 СК України.»
У справі, що розглядається, судом об`єктивно встановлено, що відповідач разом з його представником свідомо знехтували принцип добросовісної поведінки сторони у справі, унеможлививши проведення експертизи. 
Твердження апеляційної скарги про те, що відповідачу не було відомо щодо проведення призначених у справі двох експертиз спростовуються матеріалами справи (т.1 а.с.122, 151, 153, 155, 159-161, 165, 169, 172-173, 177, 180, 184, 185, 203-205, 208-209, 223, 233; т.2 а.с.1, 2, 15, 27, 36, 39, 44, 48, 75, 78, 79, 90, 102, 105, 107).
Позов пред`явлений до суду після набрання чинності та виконання рішення Київського районного суду м.Полтави від 29 квітня 2021 року.
Стосовно тверджень апеляційної скарги про обов`язковість доведення факта спільного проживання осіб однією сім`єю слід зазначити, що законом ця обставина не визначена як пріоритетна і обов`язкова для встановлення у спорах такої категорії.
Враховуючи недобросовісну процесуальну поведінку відповідача, а також відсутність інших доказів (протилежного змісту), суд першої інстанції оцінив показання допитаних свідків у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України.
Долучені до апеляційної скарги копії письмових доказів на підтвердження  неспроможності відповідача мати дітей, апеляційний суд відповідно до приписів ст.367 ЦПК України не досліджує і, відповідно, до уваги не приймає, оскільки відповідачем суду не надано переконливих доказів існування у нього об`єктивних перешкод для подання таких доказів суду першої інстанції.           В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В: 

Апеляційну скаргу адвоката Павелка Руслана Сергійовича, представника  ОСОБА_1 ,  залишити без задоволення. 

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 29 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 04 жовтня 2021 року.

     Головуючий суддя                                                   О. А.Лобов  

     Судді                                                                         А.І.Дорош

В.М. Триголов