УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/3951/21 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М. 
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Коломієць О.С., Микитюк О.Ю.,
за участю секретаря     Франчука В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/3951/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Вердикт Капітал», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсними додаткової угоди до договору іпотеки та договору про внесення змін до договору іпотеки, визнання припиненим іпотечного договору та виключення з Державного реєстру речових прав інформації про обтяження майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М.,

ВСТАНОВИВ:

       У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 25 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 29000 дол. США на строк до 24 квітня 2018 року.
       З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору 25 квітня 2008 року вона уклала з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» договір іпотеки, відповідного до якого передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1 .
       Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 3 липня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором. 
       Цим же рішенням задоволено зустрічний позов та визнано недійсними додаткові угоди №1 та №2 до даного кредитного договору, які були укладені 24 квітня 2009 року між банком та ОСОБА_2 .        Окрім того, розірвано кредитний договір, укладений між ними 25 квітня 2008 року.
       Підставою для розірвання кредитного договору було істотне порушення банком його умов.
       Отже, розірвання кредитного договору свідчить про припинення його дії, що, у свою чергу, вказує й на припинення дії договору іпотеки.
       Також ОСОБА_1 вказує, що на підставі укладених між банком та ОСОБА_2 додаткових угод до кредитного договору, вона уклала з ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» додаткові угоди до договору іпотеки, а саме: 28 квітня 2009 року - угоду №1 до іпотечного договору, а також 14 вересня 2009 року - договір про внесення змін №2 до договору іпотеки.
       Оскільки додаткові угоди до кредитного договору були визнані судом недійсними, відтак наявні правові підстави для визнання недійсними й додаткових угод про внесення змін до іпотечного договору.
       Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила визнати недійсними додаткову угоду №1 від 28 квітня 2009 року до договору іпотеки, яка була укладена між нею та ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк», а також договір про внесення змін №2 до договору іпотеки, укладений між нею та банком 14 вересня 2009 року.
       Окрім того, просила визнати припиненим іпотечний договір, укладений між нею та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 25 квітня 2008 року, виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно усі відомості про державну реєстрацію іпотеки ( номер запису 34420166 та номер запису 7114417 від 25 квітня 2008 року), а також виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за реєстраційним номером 7114413 від 25 квітня 2008 року про обтяження та заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 .
       Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.
       Зокрема, зазначає, що кредитний договір був розірваний за рішенням суду у зв`язку з істотним порушенням банком його умов. Додаткові угоди до кредитного договору були визнані недійсними. Отже, вони не створюють жодних правових наслідків. Таким чином, укладені на підставі цих додаткових угод договори про внесення змін до іпотечного договору також слід визнати недійсними.
       У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки. Строк дії іпотечного договору передбачений його умовам та триває до повного виконання позичальником своїх обов`язків перед кредитором.
       Таким чином, вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову. 
       Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       В судовому засіданні встановлено, що 25 квітня 2008 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №240/4, відповідного до якого банк надав останньому кредитні кошти у розмірі 29000 дол. США на строк по 24 квітня 2018 року.
       24 квітня 2009 року між ними укладеного додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору, якою пункт 1.4 кредитного договору викладено у новій редакції.
       Цього ж дня між кредитором та позичальником укладено додатковий договір №2 до даного кредитного договору, яким збільшено строк кредитування до 24 квітня 2028 року.
       З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору 25 квітня 2008 року між ПАТ « Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, відповідно до якого позивачка передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1 .
       28 квітня 2009 року між ними укладено додаткову году №1 до договору іпотеки, якою пункт 1 розділу « Основне обов`язання» та пункт 2.5 цього договору щодо оціночної вартості предмета іпотеки викладено у новій редакції. Також доповнено іпотечний договір пунктом 10.2.1.
       Окрім того, 14 вересня 2009 року між позивачкою та іпотекодержателем укладений договір про внесення змін №2 до договору іпотеки, яким термін «основне зобов`язання» викладено у новій редакції.
       Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 3 липня 2012 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 206004 грн. 33 коп.
       Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
       Визнано недійсними додаткову угоду №1 від 24 квітня 2009 року до кредитного договору №240/4 від 25 квітня 2008 року, додаткову угоду №2 від 24 квітня 2009 року до вказаного кредитного договору.
       Також розірвано кредитний договір №240/4 від 25 квітня 2008 року, укладений між ПАТ " Всеукраїнський Акціонерний Банк" та ОСОБА_2 .
       В судовому засіданні також встановлено, що на підставі договору відступлення права вимоги від 28 листопада 2019 року ТОВ " Вердикт Капітал" набуло право вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки.
       Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599,601,604, 609 ЦК України.
       Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
       Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.
       Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом ( частина 2 статті 598 ЦК України).
       Стаття 17 Закону України " Про іпотеку" визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких є: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення ( втрата) переданої в іпотеку будівлі ( споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.
       У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються ( частина 2 статті 653 ЦК України).
       Згідно з частиною 3 статті 653 ЦК України якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду законної сили.         
       Відповідно до частин 1 та 2 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У разі, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
       Тлумачення вказаної норми свідчить про те, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/ інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визнати у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 вказано, що поняття правочину ( зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони ( боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку ( частина 1 статті 509 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду, зазначивши про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, звернула увагу на те, що передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (пункт 7 частини 2 статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений. За таких обставин, Верховний Суд зазначив, що позовна вимога про визнання іпотечного договору припиненим не підлягає задоволенню з тих підстав, що не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим.
       Таким чином, позовна вимога про визнання припиненим іпотечного договору не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що такий спосіб захисту не передбачений законом.
       Що стосується позовної вимоги про скасування запису про державну реєстрацію іпотеки, слід зазначити, розірвання в судовому порядку кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на дію цього договору до моменту його розірвання. Оскільки основне зобов`язання не виконане, розірвання кредитного договору в судовому порядку не є підставою для припинення іпотеки й виключення відповідних записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
       Відповідно до положень частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
       Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання недійсними додаткової угоди до іпотечного договору, а також угоди про внесення змін до іпотечного договору, ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що момент вчинення цих договорів сторонами не були дотримані вимоги статті 203 ЦК України.
       Визнання недійсними на підставі рішення суду додаткових угод до кредитного договору не є підставою для задоволення цих позовних вимог.
       Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
       Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.
               
Керуючись ст. ст. 259,268,367, 374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 липня 2021 року,- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: