Постанова
Іменем України
 
07 грудня 2021 року   
 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/16207/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф., 
суддів Кравець В.А., Шкоріної О.І.,
за участю секретаря Ратушного А.В.,  
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк"
 
на рішення Ірпінського міського суду Київської області 
 
від 04 червня 2021 року
 
в складі судді Кафтанова В.В.
 
у цивільній справі №367/1612/17 Ірпінського міського суду Київської області 
 
за позовом ОСОБА_1 
 
до Ірпінської міської ради Київської області,
 
треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Запісочна Оксана Анатоліївна, Державне підприємство "Національні інформаційні системи",
 
про визнання права власності в порядку спадкування за законом та вилучення запису про обтяження рухомого майна,
 
                                               В С Т А Н О В И В:
14 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просила визнати за нею право власності на автомобіль марки LEXUS, моделі "ES 300", шасі № НОМЕР_1 , 2005 року випуску, в порядку спадкування за законом, та вилучити з державного реєстру обтяжень рухомого майна запис №11888821 про обтяження даного автомобіля, внесений 21.09.2011 реєстратором Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України.
В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина, у зв`язку з чим вона, як спадкоємець першої черги за законом звернулася до приватного нотаріуса Запісочної О.А. із заявою про прийняття спадщини. До спадкового майна померлого ОСОБА_3 , окрім іншого, входить автомобіль марки LEXUS, моделі "ES 300", шасі № НОМЕР_1 , 2005 року випуску. 
Постановою від 01.10.2013 приватний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом, на даний автомобіль. Як на підставу відмови, приватний нотаріус посилався на те, що згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, спірний автомобіль належить                  ОСОБА_2 та перебуває у заставі рухомого майна, зареєстрованого 25.11.2011, обтяження №11888821: застава рухомого майна, на підставі договору застави майна АВТ 510і/05 від 21.09.2005.
Також зазначила, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія номер НОМЕР_2 від 18.04.2008, виданого на підставі довідки-рахунку ЄГП 867083 від 20.10.2007 Ірпінським МРЕВ ДАІ у Київській області, її покійний чоловік             ОСОБА_3 є єдиним законним власником спірного автомобіля, а не ОСОБА_2 , як зазначено нотаріусом. Після реєстрації державний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_3 .
Зауважила, що згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна                №40882626 від 06.06.2013, боржником по обтяженню автомобіля є ОСОБА_2 , який  а ні на даний момент, а ні на момент реєстрації обтяження, жодного відношення до автомобіля не мав, оскільки обтяження зареєстроване було 25.11.2011, тобто на час коли ОСОБА_2 вже не був власником автомобіля.
Позивачка, посилаючись на законність набуття її чоловіком ОСОБА_3 за життя права власності на автомобіль марки Lexus моделі, «ES 300», шасі                                       № НОМЕР_1 , 2005 року випуску, а також на те, що обтяження автомобіля позбавляє її права на спадкування та належного оформлення спадщини, просила позов задовольнити.
Рішенням Ірпінського районного суду Київської області від 04 червня 2021 року позов задоволено у повному обсязі.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Акціонерне товариство "Альфа-Банк" (далі - АТ "Альфа-Банк", Банк), як особа, яка не приймала участі справі, посилаючись на те, що судом вирішено питання про його права та обов`язки, оскільки Банк є кредитором та заставодержателем відносно ОСОБА_2 , яким в рахунок виконання кредитних зобов`язань передано в заставу спірний автомобіль, звернувся до суду з апеляційною скаргою.
 
В обґрунтування апеляційної скарги АТ "Альфа-Банк" посилався на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Зазначив, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, а судом не було залучено належного відповідача ПАТ "Укрсоцбанк", як заставодержателя спірного автомобіля, а з 15.10.2019 його правонаступника АТ "Альфа-Банк". На думку скаржника, задоволення судом позову пред`явленого до неналежного відповідача свідчить про порушення судом норм процесуального права та  є підставою для скасування рішення.
 
Судом не застосовано положення Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", внаслідок чого не враховано, що відчуження рухомого майна, яке є предметом застави, без згоди заставодержателя не припиняє обтяження такого майна, чим порушує права останнього відносно заставного майна.
 
Суд, задовольняючи позов в частині визнання права власності на спірний автомобіль посилався на те, що даний автомобіль був зареєстрований на праві власності за чоловіком позивачки та після його смерті увійшов до спадщини. Проте, суд не врахував, що на момент відчуження транспортного засобу була дійсною застава, відповідний запис про яку був внесений до реєстру 10.11.2005 з терміном дії до 09.11.2010, який продовжено у 2011 році. Тому на момент відчуження та реєстрації транспортного засобу у період з 20.10.2007 по 18.04.2008 обтяження були дійсні, а відтак відчуження спірного автомобіля відбулося неправомірно та померлий                   ОСОБА_3 не був добросовісним набувачем.
 
Зауважив, що Банк був позбавлений процесуального права подати до суду свої заперечення проти позову та докази на їх обґрунтування, оскільки не був залучений до участі у справі.
 
Крім того, як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що постанова про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину приватним нотаріусом винесено 01.10.2013 і саме з цього моменту позивачка мала можливість дізнатися про свої порушені права, але з позовом звернулася в березні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Додав, що оскільки Банк не був залучений до участі у справі в якості співвідповідача, то відповідно і не міг заявити про пропуск строку позовної давності.
 
За вказаних обставин просив скасувати рішення Ірпінського міського суду                     Київської області від 04.06.2021 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
 
Учасники справи не скористалися своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
 
Представник  АТ "Альфа-Банк" - Тищенко К.О. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.
 
Суд апеляційної інстанції, належним чином повідомляв позивачу про розгляд справи шляхом направлення судових документів на адресу, яка зазначена в апеляційній скарзі і така ж адреса зазначена самою позивачкою у позовній заяві. Однак, поштове відправлення повернулося на адресу суду без вручення з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою" (том 2, а.с. 201-202). 
 
За приписами ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
 
Матеріали справи не містять доказів, що позивачка зверталася до суду із заявою про зміну місця проживання.
 
Відповідач - Ірпінська міська рада Київської області та третя особа - Державне підприємство "Національні інформаційні системи", належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили.
 
Треті особи: ОСОБА_2 та приватний нотаріус Запісочна О.А., належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися та своїх представників не направили.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання та їхніх представників.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника                         АТ "Альфа-Банк", перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 (чоловік позивачки), що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського МУЮ у Київській області             03 липня 2012 року.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої в тому числі входить автомобіль марки LEXUS, моделі "ES 300", шасі № НОМЕР_1 , 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 .
Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 . 
Судом також встановлено, що згідно листа начальника ТСЦ МВС №1443 Чернявського Д. від 06.05.2021, відповідно до інформації наявних баз автомобіль «Lexus», д.н.з. НОМЕР_5 , був зареєстрований 20.09.2005 на ім`я ОСОБА_2 , а 27.06.2007 знятий з обліку для реалізації. 23.10.2007 даний автомобіль зареєстрований на підставі довідки-рахунку ЄГП 867083 на ім`я ОСОБА_3 , нині померлого, з видачею номерних знаків НОМЕР_3 . 
Станом на 06.05.2021 автомобіль «Lexus», д.н.з. НОМЕР_3 , значиться за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Задовольняючи позовні вимоги суд, посилаючись на те, що у позивачки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання за позивачкою в порядку спадкування права власності на автомобіль «Lexus»,                     д.н.з. НОМЕР_3 , і вилучення з державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження даного автомобіля. 
 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, АТ "Альфа-Банк" посилалося на те, що Банк є заставодержателем спірного автомобіля, але його не було залучено до участі у справі в якості співвідповідача.
 
За змістом положень ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
 
У пункті 8 частини 1 статті 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі й формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі й забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
За правилами ст. 17 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції. Тобто в ч. 1 ст. 352 ЦПК України визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким, зокрема, вирішено спір про право в правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмета та підстав позову.
 
Одночасно вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасників справи, а також осіб, які участі у справі не брали, але рішення прийнято щодо їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок - і такий зв`язок має бути очевидним і безумовним, а не ймовірним.
 
Відповідна правова позиція викладена в постановах ВС від 21.09.2018 у справі №909/68/18 та від 18.12.2018 у справі №911/1316/17.
 
У справі, яка переглядається, предметом переданого на вирішення суду спору є визнання права власності на автомобіль «Lexus», д.н.з. НОМЕР_3 , та вилучення з державного реєстру запису про обтяження даного автомобіля.
 
Рішення суду першої інстанції від 04 червня 2021 року обґрунтовано тим, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог та визнання за позивачкою в порядку спадкування права власності на автомобіль «Lexus»,                       д.н.з. НОМЕР_3 , і вилучення з державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження даного автомобіля.
 
В апеляційній скарзі на вказане рішення суду першої інстанції скаржник - АТ "Альфа-Банк", який не був залучений до участі у справі, стверджував про порушення оскаржуваним рішенням про його законний майновий інтерес як заставодержателя спірного транспортного засобу, яке полягає в неможливості реалізації позасудової процедури звернення стягнення на заставлене майно та, відповідно, отриманні гарантованого умовами договорів застави та кредиту і чинним законодавством задоволення своїх вимог.
 
Відповідно до рішення Конституційного Суду від 01.12.2004 №18рп/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес» слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного та прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
 
Законодавцем визначено, що метою забезпечувального зобов`язання, такого як застава, є набуття кредитором (заставодержателем) переважного перед іншими кредиторами боржника (заставодавця) права задоволення своїх вимог за рахунок переданого в забезпечення зобов`язання майна боржника (предмета застави), що прямо випливає зі змісту ст.1 Закону України «Про заставу».
 
Особливістю таких правовідносин є те, що заставодавець хоч і залишається власником переданого в заставу майна, проте на період забезпечення позбавлений правомочності розпорядження цим майном, а заставодержатель у свою чергу у випадку порушення боржником забезпеченого зобов`язання має право в будь-який момент переважно перед іншими кредиторами такого боржника задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на заставлене майно. У зв`язку із цим заставодержатель має власний пріоритетний майновий інтерес до отриманого в заставу майна боржника, який може бути реалізований ним у будь-який момент у разі порушення забезпеченого зобов`язання.
 
За таких обставин, колегія суддів, незважаючи на те, що скаржник формально не є учасником спірних правовідносин, вважає, що рішення суду у даній справі очевидно та безпосередньо впливає на майновий інтерес АТ "Альфа-Банк", як заставодержателя спірного автомобіля.
Отже, вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на автомобіль та вилучення запису про обтяження рухомого майна, суд першої інстанції вказаних обставин та наведених положень закону не врахував, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим в порушення вимог, передбачених статтями 12 і 13 ЦПК України вирішив питання про права та обов`язки осіб не залучених до участі у справі.
З наведеного слідує, що знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки ухвалив судове рішення про права та обов`язки особи, що не була залучена до участі у справі, а саме АТ "Альфа-Банк".
За приписами пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про заставу» та статтею 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Частиною четвертою статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України, заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.
Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;                            2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.
За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.
Саме такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постановах від                      10 жовтня 2019 року у справі №463/3582/17 та від 07 квітня 2020 року у справі                     №761/48585/18.
Згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.
Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.
Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.
Таким чином відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Даний висновок у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року в справі №333/6700/15-ц, від 11 вересня 2019 року в справі №573/1105/17, від 25 листопада 2019 року в справі №757/17150/17-ц, від              18 грудня 2019 року в справі №619/4033/18 та від 07 квітня 2020 року у справі                     №761/48585/18.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що право власності на спірний автомобіль її чоловіком за життя було зареєстровано у 2008 році, а згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна №40882626 від 06.06.2013 обтяження на автомобіль зареєстровано 25.11.2011 на ім`я ОСОБА_2 . Вважала, що наявність обтяження автомобіля позбавляє її права на спадкування та належного оформлення спадкових прав.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17.07.2017 витребувано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
17 квітня 2018 року до суду надійшла копія спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 (том 1, а.с. 61-271).
З даної спадкової справи вбачається, що постановою від 01.10.2013 приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Запісочною О.А. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 (том 1, а.с. 20). 
В постанові приватним нотаріусом зазначено, що при підготовці свідоцтв про право на спадщину було встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, автомобіль марки LEXUS, моделі "ES 300", шасі № НОМЕР_1 , 2005 року випуску, належить ОСОБА_2 , перебуває у заставі рухомого майна, накладеної відповідно до Договору застави майна АВТ 510і/05 від 21.09.2005 ПАТ "Укрсоцбанк" та зареєстрованої 25.11.2011 за №11888821 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна державним підприємством "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України. 
Також в постанові приватним нотаріусом зазначено, що на лист-повідомлення нотаріуса від 22.06.2013, щодо видачі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину щодо автомобіля LEXUS, моделі "ES 300", шасі № НОМЕР_1 , 2005 року випуску, ПАТ "Укрсоцбанк" надіслав заперечення та зазначив, що заперечує щодо видачі вказаних свідоцтв, оскільки ОСОБА_2 за Договором застави майна від 21.09.2005 має непогашену заборгованість; заставодержатель не надавав згоди на відчуження автомобіля, який є предметом застави.
З копії спадкової справи вбачається, що до заперечень, надісланих приватному нотаріусу, ПАТ "Укрсоцбанк" долучив наступні документи: договір №510і/2005 від 21.09.2005, Договір застави АВТ 510і/2005 від 21.09.2005, витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, меморіальний ордер від 21.09.2005, акт прийому-передачі від 22.09.2005, Договір купівлі-продажу автомобіля №АВ5/97 від 20.09.2005 (том 1, а.с. 123 на звороті). 
З даних документів вбачається, що 21.09.2005 між ПАТ "Укрсоцбанк" та                   ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит для придбання автомобіля LEXUS, моделі "ES 300", шасі № НОМЕР_1 , 2005 року випуску.
В день укладення кредитного договору - 21.09.2005 між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 було укладено Договір застави, предметом якого є спірний автомобіль LEXUS, моделі "ES 300", шасі № НОМЕР_1 , 2005 року випуску.
Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 10.11.2005 за №5438511, на автомобіль LEXUS, моделі "ES 300", шасі № НОМЕР_1 , 2005 року випуску, накладено обтяження із забороною його відчуження; термін дії 09.11.2010 (том 1, а.с. 126).
Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 25.11.2011 за №33936196, на автомобіль LEXUS, моделі "ES 300", шасі № НОМЕР_1 , 2005 року випуску, накладено обтяження із забороною його відчуження; термін дії 25.11.2016 (том 1, а.с. 128).
З матеріалів справи вбачається, що автомобіль LEXUS, моделі "ES 300", шасі № НОМЕР_1 , 2005 року випуску, чоловіком позивачки - ОСОБА_3 було придбано у ОСОБА_2 20.10.2007, а 18.04.2008 даний автомобіль ОСОБА_3 зареєстрував за собою та отримав новий державний номерний знак. 
Матеріали справи не містять доказів, що ПАТ "Укрсоцбанк", як заставодержатель, надавав ОСОБА_2 згоду на відчуження автомобіля, який є предметом застави.
З наведеного слідує, що на момент відчуження спірного автомобіля була дійсною застава, про що відповідний запис було внесено до Державного реєстру 10.11.2005 з терміном дії до 09.11.2010. В 2011 році запис про заставу було продовжено, у зв`язку із закінченням строку дії попереднього, а не внесено новий, як помилково зазначає ОСОБА_3 у позовній заяві.
Таким чином, на момент відчуження та реєстрації спірного транспортного засобу у період з 20.10.2007 по 18.04.2008 застава такого транспортного засобу була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, тобто була наявною, а відтак застава зберігає силу для нового власника ОСОБА_3 .
Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки на час відчуження автомобіля, застава спірного транспортного засобу була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується матеріалами справи.
Незважаючи на те, що вищевказані докази були подані до суду першої інстанції, суд не встановив обставини на підставі цих доказів та не надав їм належної правової оцінки.
Оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, яке полягає в ухваленні рішення про права та обов`язки особи, що не була залучена до участі у справі, та поряд з цим неповно з'ясовано обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, 
 
                                             П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" - задовольнити.
 
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 червня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради Київської області, треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Запісочна Оксана Анатоліївна, Державне підприємство "Національні інформаційні системи", про визнання права власності в порядку спадкування за законом та вилучення запису про обтяження рухомого майна.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
 
Повний текст постанови складено 07 грудня 2021 року.

Головуючий                                                                                                  О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                               В.А. Кравець

                                                                                                             О.І. Шкоріна