ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року	Львів	Справа № 380/2411/21 пров. № А/857/18627/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П., 
з участю секретаря судового засідання –      Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року у справі № 380/2411/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Гавдик З. В.,
час ухвалення рішення – 23.07.2021 року, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 30.07.2021 року,

                                                            в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати протиправною відмову відповідача від 12 січня 2021 року у зарахуванні йому до загального страхового стажу періоду роботи охоронником в ДП «Ефорт 5» та ДП «ЕФОРТ 25» ЗАТ «Агенство економічної безпеки «ЕФОРТ» з 02 лютого 2007 року по 26 лютого 2008 року включно, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати йому до загального страхового стажу період роботи охоронником в ДП «Ефорт 5» та ДП «ЕФОРТ 25» ЗАТ «Агенство економічної безпеки «ЕФОРТ» з 02 лютого 2007 року по 26 лютого 2008 року включно, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області внести відповідні зміни в Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме: доповнити такий відомостями про страховий стаж ОСОБА_1 у період роботи з 02 лютого 2007 року по 26 лютого 2008 року включно.  
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 12 січня 2021 року у зарахуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до загального страхового стажу періоду роботи охоронником в ДП  «Ефорт 5» та ДП «ЕФОРТ 25» ЗАТ «Агенство економічної безпеки «ЕФОРТ» з 02 лютого 2007 року по 26 лютого 2008 року включно. Зобов`язано Головне управління Пенсійні фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 грудня 2020 року з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що з 01 січня 2004 року враховується не трудовий, а страховий стаж, який напряму пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зазначає, що в реєстрі застрахованих осіб на ОСОБА_1 є інформація про нараховану заробітну плату за період з квітня 2007 року по лютий 2008 року, однак страхові внески на фактичні витрати на оплату праці не нараховано та не сплачено, що підтверджується карткою особового рахунку страхувальника юридичної особи або фізичної особи, яка має найманих працівників. Звертає увагу, що позивач ще не досяг пенсійного віку, відповідно за призначеннями пенсії ще не звертався, рішення про відмову у призначенні пенсії ще не приймалося, зазначає, що питання зарахування страхового стажу за спірний період повинно вирішуватись шляхом подання позовних вимог до роботодавців та таке зарахування можливе лише після подання даними підприємствами до пенсійного органу коригуючої звітності за цей період та повної сплати страхових внесків на фонд оплати праці найманих працівників в порядку визначеному чинним законодавством. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного соціального внеску, ведення обліку виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком покладено на платника єдиного внеску – підприємство-страхувальника, а контролюючі функції - на органи Пенсійного фонду України. Вважає, що він не повинен відповідати за неналежне виконання роботодавцями обов`язку щодо своєчасності і в повному обсязі сплати страхових внесків та за бездіяльність посадових осіб Пенсійного фонду, що полягає у неналежному здійсненні контролю по своєчасному і в повному обсязі нарахуванні і сплаті за нього, як за застраховану особу страхових внесків страхувальниками. Звертає увагу, що посилання апелянта на те, що він має звертатися з позовом щодо зарахування страхового стажу до роботодавців є необґрунтованими, оскільки підприємства, де працював позивач у спірний період, не є суб`єктами владних повноважень і чинним законодавством не передбачено можливість такого звернення. Також зазначає, що не обов`язково звертатися за призначення пенсії для зарахування страхового стажу, оскільки відмова у зарахуванні страхового стажу є порушенням його прав на соціальний захист. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Відповідач подав заперечення на відзив на апеляційну скаргу, доводи у яких аналогічні тим, що викладені у апеляційній скарзі.
Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.
Представник відповідача (апелянта) – Войтусік М.М. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити.
Позивач – ОСОБА_1 у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу  та заперечення на відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 02 лютого 2007 року по 26 лютого 2008 року постійно працював охоронником 2-ої категорії у ДП “Ефорт-5” та охоронником 1-ої категорії у ДП “Ефорт 25” ЗАТ “Агенство економічної безпеки ЕФОРТ”, що підтверджується записами у трудовій книжці.
26 лютого 2008 року позивач звільнений з роботи за угодою сторін.
За вказаний період час позивач отримав заробітну плату, що підтверджується відповідними доказами наявними у справі.
У реєстрі застрахованих осіб на ОСОБА_1 є інформація про нараховану заробітну плату по Дочірному підприємству “ЕФОРТ-5” ЗАТ “Агенство економічної безпеки “ЕФОРТ” (код ЄДРПОУ 32639134) за лютий-березень 2007 року, по Дочірному підприємству “ЕФОРТ-25” ЗАТ “Агенство економічної безпеки “ЕФОРТ” (код ЄДРПОУ 33196000) за період з квітня 2007 року по лютий 2008 року.
У лютому 2020 року позивач звернувся до Мостиського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та отримав виписку з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та індивідуальні відомості про себе, як застраховану особу про свій трудовий та страховий стаж.
З вищезазначеної виписки вбачається, що позивачу не зараховано до страхового стажу 16 днів у лютому 2007 року, період з березня 2007 року по січень 2008 року, а також 22 дні за лютий 2008 року, тоді як у вищевказаний період він постійно працював охоронником у ДП “Ефорт 5” та ДП “ЕФОРТ 25” ЗАТ “Агенство економічної безпеки ЕФОРТ”, що підтверджується записами у трудовій книжці.
У звітності “Розрахунки суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (додаток 23), поданої зазначеними підприємствами відповідно до інструкції “Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України”, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду від 19 грудня 2003 року № 21-1 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663, за період з лютого 2007 року по лютий 2008 року у рядку 2 - “Фактичні витрати на оплату праці, суми перших п`яти днів тимчасової непрацездатності та суми допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та суми доходу, що розподіляються між членами колективних, орендних підприємств, сільськогосподарських кооперативів, фермерських господарств, на які нараховуються внески, усього” та у рядку 3 - “Нараховано, усього (33,2%)” проставлено 0,00 грн, а отже страхові внески на фактичні витрати на оплату праці не нараховано та не сплачено, що підтверджується карткою особового рахунку страхувальника юридичної особи - 32%, 4%, 42% або фізичної особи, яка має найманих працівників.
16 грудня 2020 року позивач звернувся із письмовою заявою до відділу обслуговування громадян №12 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якій просив зарахувати до його страхового стажу період роботи охоронником в ДП “Ефорт 5” та ДП “ЕФОРТ 25” ЗАТ “Агенство економічної безпеки “ЕФОРТ” з 02 лютого 2007 року по 26 лютого 2008 року включно та внести відповідні зміни в Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема доповнити такий відомостями про його страховий (трудовий) стаж у період роботи з 02 лютого 2007 року по 26 лютого 2008 року включно. 
Разом з тим, 15 січня 2021 року позивач отримав повідомлення за №257-9501/Б-57/8-1300/21 від 12 січня 2021 року про відмову в добровільному порядку зарахувати йому період роботи в ДП “Ефорт 5” та ДП “ЕФОРТ 25” ЗАТ “Агенство економічної безпеки “ЕФОРТ” з 02 лютого 2007 року по 26 лютого 2008 року включно до загального страхового стажу у зв`язку із несплатою підприємством-страхувальником за період з лютого 2007 року по лютий 2008 року страхових внесків на фонд оплати праці за застрахованих осіб.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у зарахуванні позивачу загального страхового стажу є протиправною, оскільки обов`язок щодо сплати страхових внесків до управління Пенсійного фонду покладено на роботодавця, їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, а тому необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду. Однак позовна вимога про зобов`язання відповідача про зарахування спірного періоду до загального страхового стажу та внесення змін в Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування є передчасною.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Згідно зі ст.1 цього Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Ст.20 вищезазначеного Закону передбачає, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Ч.2 ст.24 цього Закону передбачає, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом ст.106 вищезазначеного Закону виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.
Згідно зі ст.113 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-IV «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-IV) платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Ст.4 цього Закону передбачає, що платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно зі ст.26 вищезазначеного Закону посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.
З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті підприємством, де працює людина (страхувальником), відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Як вбачається з матеріалів справи, з 02 лютого 2007 року по 26 лютого 2008 року ОСОБА_1 працював охоронником в ДП “Ефорт 5” та ДП “ЕФОРТ 25” ЗАТ “Агенство економічної безпеки ЕФОРТ”, що підтверджується записами у трудовій книжці, однак вищезазначений період не зараховано до його страхового стажу у зв`язку із несплатою вищезазначеними підприємствами-страхувальниками за період з лютого 2007 року по лютий 2008 року страхових внесків на фонд оплати праці за застрахованих осіб.
Крім того, з листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №257-9501/Б-57/8-1300/21 від 12 січня 2021 року про відмову в добровільному порядку зарахувати йому період роботи в ДП “Ефорт 5” та ДП “ЕФОРТ 25” ЗАТ “Агенство економічної безпеки “ЕФОРТ” вбачається, що страхові внески на фактичні витрати на оплату праці не нараховано та не сплачено, що підтверджується поданою звітністю підприємств «Розрахунки суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.24).
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Крім того, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.
Крім того, згаданими вище нормами у спірний період передбачено було обов`язок відповідача здійснити своєчасний контроль за сплатою страхових внесків роботодавцями.
Щодо доводів апелянта  про те, що позивач ще не досяг пенсійного віку, відповідно за призначеннями пенсії ще не звертався, рішення про відмову у призначенні пенсії ще не приймалося та питання зарахування страхового стажу за спірний період повинно вирішуватись шляхом подання позовних вимог до роботодавців, то колегія суддів такі не приймає до уваги, оскільки внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаних підприємствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Так, згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 17 листопада 2021 року у справі №242/5635/16-а) несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.
Колегія суддів звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар, тому сплата страхових внесків, як єдина підстава у відмові призначення пенсії, є протиправною, оскільки покладає на позивача надмірний індивідуальний тягар.
Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова відповідача у зарахуванні позивачу загального страхового стажу є протиправною, оскільки обов`язок щодо сплати страхових внесків до управління Пенсійного фонду покладено на роботодавця, їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, а тому необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.
Крім того, колегія суддів зазначає, що, оскільки Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року у справі № 380/2411/21 в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача про зарахування спірного періоду до загального страхового стажу та внесення змін в Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не оскаржується в апеляційному порядку, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року у справі № 380/2411/21 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 29 листопада 2021 року.