Ухвала
01 грудня2021 року                                                                       
м. Київ
справа № 757/37203/16-ц
провадження № 61-4521св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Литвиненко І. В. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Петрова Є. В., Ткачука 0. С., Фаловської І. М.
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державна казначейська служба України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву Державної казначейської служби України про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня                  2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2016 року позивачі звернулися з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та просили: стягнути солідарно з Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України на їх користь матеріальну шкоду в сумі                           8 424 226,00 грн, заподіяну внаслідок руйнування будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 і матеріальну шкоду в сумі                           16 606 375,00 грн, заподіяну внаслідок руйнування будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнути солідарно з Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України на їх користь матеріальну шкоду в сумі 501 314,91 грн, заподіяну внаслідок знищення рухомого майна, що знаходилось в зруйнованих будинках; стягнути солідарно з Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України на їх користь моральну шкоду по 100 000,00 грн на кожного.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду
Печерський районний суд міста Києва рішенням від 05 вересня 2018 року позовні вимоги задовольнив частково:
стягнув солідарно з Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі                               8 424 226,00 грн, заподіяну внаслідок руйнування будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
стягнув солідарно з Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі                       16 606 375 грн, заподіяну внаслідок руйнування будинку, розташованого за адресою:                   АДРЕСА_2 ;
стягнув солідарно з Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі                             501 314, 91 грн, заподіяну внаслідок знищення рухомого майна, що знаходилось в зруйнованих будинках;
стягнув солідарно з Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10 000 грн;
стягнув солідарно з Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 10 000 грн;
стягнув солідарно з Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кошти сплачені за проведення будівельно-технічних досліджень у розмірі 2 851,20 грн, у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.
Київський апеляційний суд постановою від 10 лютого 2020 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Кабінету Міністрів України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року задовольнив.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року скасував, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовив.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 16 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнив частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року скасував.
Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнив частково.
Стягнув з держави України в особі Кабінету Міністрів Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі по 50 000 грн кожному.
В іншій частині позову відмовив.
Короткий зміст та узагальнені доводи заяви про роз`яснення судового рішення
У вересні 2021 року представник Державної казначейської служби України -                       Олешко О. М. подав до Верховного Суду заяву про роз`яснення постанови Верховного Суду від 16 грудня 2020 року в якій вказав на потребу у роз`ясненні постанови суду в частині визначення джерела коштів, які підлягають стягненню на користь                 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме:
- з держави України за рахунок коштів державного бюджету;
- за рахунок коштів боржника (Кабінету Міністрів України);
- за рахунок коштів боржника Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України (код ЄДРПОУ 0019442).
Позиція інших учасників справи
У листопаді 2021 року від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на адресу Верховного Суду надійшли пояснення на заяву Державної казначейської служби про роз`яснення судового рішення, в якій позивачі у задоволенні заяви просили відмовити.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи заяви Державної казначейської служби України Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до положень статті 271 ЦПК Україниза заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.
Згідно із положеннями частини третьої статті 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. 
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
Зі змісту зазначеної статті вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Таким чином, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі                                  № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18) зазначено, що роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення. Частиною другою статті 245 ГПК України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року в справі                                   № 233/3676/19 (провадження № 14-65цс20) вказано, що необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Зі змісту цієї норми убачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, зокрема, у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
Постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року, яку просить роз`яснити заявник, є мотивованою, чіткою та зрозумілою, а тому підстави для її роз`яснення відсутні.
Так, із мотивувальної та резолютивної частин постанови Верховного Суду від 16 грудня 2020 року зрозуміло, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року скасовано. Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з держави України в особі Кабінету Міністрів України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі по 50 000 грн кожному. В іншій частині позову відмовлено.
Заявник зазначає, що у Державної казначейської служби України виникла об`єктивна потреба у роз`ясненні постанови Верховного Суду від 16 грудня 2020 року в частині визначення джерела коштів які підлягають стягненню на користь позивачів у цій справі.
Судове рішення Верховного Суду, про роз`яснення якого подано заяву, не допускає кількох варіантів тлумачення, ця постанова є мотивованою і зрозумілою, висновки суду є однозначними, а тому не підлягає роз`ясненню в порядку статті 271 ЦПК України.
Крім того, питання, які зазначені у заяві про роз`яснення судового рішення, стосуються порядку виконання рішення суду, а ці питання урегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, якою затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників.
Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для роз`яснення постанови Верховного Суду від 16 грудня 2020 року.
Керуючись статтею 271 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви Державної казначейської служби України про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     І. В. Литвиненко
Судді                                                                                                  А. І. Грушицький 
                                                                                                            Є. В. Петров
О. С. Ткачук
І. М. Фаловська