Справа № 462/7743/14-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І. 
Провадження № 22-ц/811/1704/20                  Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.
секретаря: Скакун І.А.
за участю: представників ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 березня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач 05.11.2014 звернувся до суду з позовом  до  ОСОБА_1  про стягнення боргу за кредитним договором, покликаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору KF52457 від 23 вересня 2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 35 000,00 доларів США строком до 22 вересня 2023 року, зі сплатою 13,5% річних. У порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала щодо повернення кредиту та відсотків, а тому згідно з  п. 5.2.9 зобов`язана повністю повернути кредит та нараховані проценти. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2012 року стягнуто з відповідача 191 213,23 грн. Однак, оскільки кредитний договір діє до повного виконання, банк має право нараховувати відсотки та пеню з моменту ухвалення рішення Франківським районним судом м. Львова. Просив стягнути з відповідача борг за кредитним договором KF52457 від 23 вересня 2008 року станом на 05.08.2014 в сумі 15 683,72 долари США, що становить 203 115,87 грн з яких - 6 725,51 дол США заборгованість по кредиту, 5 555,67 дол США заборгованість по відсотках, 3 402,54 дол. США пеня.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 березня 2020 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено за безпідставністю позовних вимог.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Вважає, що позивачем було заявлено позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, який був погашений в повному обсязі. Зазначає, що позивач повторно мав на меті стягнути суму заборгованості, яка була погашена. Також, звертає увагу на те, що суд відмовив позивачу у задоволенні позову, проте у рішенні зазначено, що розподіл судових витрат проводити не слід. Просить рішення скасувати та прийняте нове рішення в частині стягнення судових витрат та доповнити мотивувальну частину рішення, обставинами, фактами, доказами, які не були взяті до уваги судом першої інстанції та наведені в апеляційній скарзі.
Також вказане рішення оскаржило Акціонерне товариство «Таскомбанк». 
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Відповідно до п.7.1 кредитного договору № KF52457 від 23.09.2008 кредитний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Вказує на те, що кредитний договір №KF52457 від 23.09.2008 діє до повного виконання, тому позивач має право нараховувати відсотки та пеню з моменту ухвалення рішення про стягнення боргу від 09.10.2012 до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Оскільки кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань відповідач станом на 05.08.2014 заборгував 15683,72 дол США., з яких 6725,51 дол США заборгованість по кредиту, 5555,67 дол США заборгованість по відсотках, 3402,54 дол США пеня. Вказаного суд першої інстанції не врахував, чим допустив порушення норм матеріального права. 
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі; апеляційну скаргу АТ «Таскомбанк» залишити без задоволення.
Представник АТ «Таскомбанк» в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, тому розгляд справи проводиться в його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, апеляційну скаргу АТ «Таскомбанк» залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Судом установлено, що згідно кредитного договору KF52457 від 23 вересня 2008 року відповідач ОСОБА_4 отримала у ВАТ «ВіЕсБанк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», кредит у розмірі 35 000,00 доларів США строком до 22 вересня 2023 року, зі сплатою 13,5% річних.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з положеннями ч.2 ст. 1050 ЦК України,  якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У встановлені договором строки відповідач  ОСОБА_1  не виконала умови кредитного договору KF52457 від 23 вересня 2008 року щодо повернення заборгованості та відсотків за кредитом.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2012 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором KF52457 від 23 вересня 2008 року у розмірі 191 213,29 грн (а.с.20 т.1).
З метою виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2012 року ПП «Нива-В.Ш.» згідно протоколу №1414129-2 від 22 квітня 2014 року проведено прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 , яка була предметом іпотеки за кредитним договором KF52457 від 23 вересня 2008 року. 
Квартиру реалізовано за 339 500,00 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того, що як убачається із поданого представником позивача розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору KF52457 від 23 вересня 2008 року, заборгованість ОСОБА_1 становить 15 683,72 долари США, з яких 6 725,51 долари США заборгованість по тілу кредиту, 5 555,67 доларів США проценти, 3 402,54 долари США заборгованість по пені. Проте представником позивача не надано суду жодних вмотивованих розрахунків боргу та оплати боргу відповідачем, зарахування коштів, у якій сумі, на погашення якої частини боргу, зокрема, тіла кредиту, відсотків, пені, зараховано кошти ОСОБА_1 , а відтак, суд позбавлений можливості перевірити, оцінити розрахунок боргу позивачем, правильність зарахування та черговість зарахування таких коштів.
Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що 01 вересня 2010 банком було подано позовну заяву до Франківського районного суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором KF52457 від 23 вересня 2008 року у розмірі 23 924,09 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 191 213,29 грн станом на 25.05.2012. 
Як установлено судом, банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором від 23.09.2008 відповідно до ч. 2 ст..1050 ЦК України достроково.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2012 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором KF52457 від 23 вересня 2008 року у розмірі 191 213,29 грн.
Постановою від 16.07.2014 ВП № 36991627 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/1326/324/2012 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованості за кредитним договором та судового збору, що в загальній сумі становить 193 033,29 грн, закінчено у зв`язку з тим, що борг сплачено в повному обсязі (а.с. 56 т.2).
Як убачається із змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 23.09.2008 станом на 05.08.2014 у розмірі 15 683,72 дол. США, з яких - 6 725,51 дол. США ( 87 100,37 грн) – заборгованість по кредиту; 5 555,67 дол. США (71 950,07 грн) заборгованість по відсотках; 3 402,54 дол. США (44 065,3 грн) пеня.
Як убачається з наявного в матеріалах справи розрахунку загальної заборгованості (а.с.6 т.1), позивачем нараховано проценти за користування кредитними коштами у розмірі 5 555,67 дол. США за період з 09.10.012 по 04.08.2014; а також банком нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту, процентів, яка станом на 05.08.2014 становить 3 402,54 дол. США.
В обгрунтування позовних вимог банк покликався на те, що договір діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, тому банк має право нараховувати відсотки та пеню з моменту ухвалення рішення суду про стягнення боргу від 09.10.2012 до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі     № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) наведено такий правовий висновок.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до умов кредитного договору кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 22.09.2023. Проте, пред`явивши у 2010 році позов про стягнення заборгованості достроково, банк змінив строк виконання зобов`язання.
Ураховуючи наведене, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача процентів, пені, нарахованих за кредитним договором після спливу строку кредитування, тобто після 09.10.2012.
Не підлягає стягненню і заборгованість за тілом кредиту, оскільки така стягнута на користь банку рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2012 року у справі № 2/1326/324/2012.
Ураховуючи викладене, позов не підлягає до задоволення з наведених мотивів.
Відмовляючи у задоволення позову суд прийшов до помилкового висновку про те, що розподіл судових витрат проводити не слід.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
        До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз (п.2 ч.3 ст. 133 ЦПК України).
Як убачається з матеріалів справи, відповідачем сплачено 18 590 грн за проведення експертизи. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову відповідно до положень ст.. 141 ЦПК України з позивача слід стягнути на користь ОСОБА_1 18 590,00 грн витрат пов`язаних з проведенням експертизи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).
Відтак, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 березня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення, у задоволенні позову Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
       Стягнути з Акціонерного товариства «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 18 590 грн витрат пов`язаних з проведенням експертизи. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
       Повний текст постанови складено:01.10.2021.

Головуючий         

Судді