ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року 
м. Київ
Справа №  727/8819/16-а 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпербуд"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 13 липня 2021 року (головуючий - Кравчук Н.М., судді: Мирутенко О.Л., Плотніцький Б.Д.) і рішення Господарського суду Чернівецької області від 16 грудня 2020 року (суддя Марущак І.В.) у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпербуд"
до: (1) Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, (2) Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Проспект",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні першого відповідача - Чернівецької міської ради,
про визнання протиправним та скасування містобудівних умов та обмежень. 
(у судовому засіданні в режимі відеоконференції взяв участь представники Позивача - Стороженко Ю.В.) 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Хронологія спору
1. У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Гіпербуд" (далі "Позивач", ТОВ "Гіпербуд") звернулося до Шевченківського районного суду м. Чернівці з адміністративним позовом до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради (далі "Відповідач-1", Департамент МКЗВ) про визнання протиправними і скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 15.04.2016 № 1226/16 щодо будівництва господарських споруд (будівель охорони) з облаштуванням відкритої автостоянки за адресою: м. Чернівці, просп. Незалежності, 131, виданих Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Проспект" (далі ОК "ЖБК "Проспект") заступником директора, начальником управління містобудування та архітектури Департаменту МКЗВ, головним архітектором міста Чернівці Хілько Н. 
1.1. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувалися такими обставинами і аргументами:
- 15.04.2016 Департамент МКЗВ видав ОК "ЖБК "Проспект" містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки № 1226/16 щодо будівництва господарських споруд з облаштуванням відкритої автостоянки за адресою: м. Чернівці, просп. Незалежності, 131; 
- відповідно до пункту 5 цих містобудівних умов та обмежень документом, що підтверджує право користування земельною ділянкою є договір оренди землі №  10020 від 01.04.2016; 
- разом з тим рішенням Господарського суду Чернівецької області від 03.06.2016 у справі № 926/403/16, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.07.2016, укладений між Чернівецькою міською радою та ОК "ЖБК "Проспект" договір оренди земельної ділянки №  10020 від 01.04.2016 визнано недійсним;  
- посилаючись на те, що існування (чинність) оспорюваних містобудівних умов і обмежень забудови вищезазначеної земельної ділянки без правовстановлюючого документа на право користування даною земельною ділянкою порушує правові і організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій, спрямовані на забезпечення сталого розвитку населених пунктів, що в цілому, суперечить державній політиці в сфері містобудування, а також порушує інтереси держави та територіальної громади м. Чернівці та стверджуючи про невідповідність намірів будівництва, зазначених у договорі оренди та в містобудівних умовах, Позивач як користувач земельної ділянки звернувся до суду з цим позовом.
2. Постановою Шевченківського районного суд м. Чернівці від 27.09.2017, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.02.2018, позов задоволено.
2.1. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15.04.2020, вказані рішення судів скасовано, провадження у справі закрито, оскільки за висновком касаційного суду дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
2.2. В подальшому, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 06.05.2020, справу № 727/8819/16-а передано до Господарського суду Чернівецької області.
3. Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 20.05.2020 позовну заяву ТОВ "Гіпербуд" прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у господарській справі № 727/8819/16-а, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Чернівецьку міську раду (далі також "Міська рада", "Третя особа"). 
3.1. 18.06.2020 від Позивача до місцевого господарського суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він просив розглядати позовні вимоги у наступній редакції: "визнати незаконним та скасувати містобудівні умови та обмеження № 1226/16 від 15.04.2016 забудови земельної ділянки по проспекту Незалежності, 131".  
Одночасно Позивач просив залучити до участі у справі співвідповідача ОК "ЖБК "Проспект".
3.2. Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 07.07.2020 залучено до участі у справі в якості "Відповідача-2" - ОК "ЖБК "Проспект"; виключено останнього з числа третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, у даній справі; прийнято до розгляду заяву Позивача про уточнення позовних вимог.
Короткий зміст і мотиви рішень судів попередніх інстанцій
4. Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2020 у задоволені позову відмовлено.
4.1. Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що спірні містобудівні умови та обмеження є ненормативним актом суб`єкта владних повноважень, який наразі реалізований та вичерпав свою дію внаслідок його виконання (закінчення проєктування об`єкта будівництва). Таким чином суд вирішив, що існування такого акта жодним чином не впливає на обсяг прав чи інтересів законного землекористувача - Позивача, як не вплине на них і його скасування. 
Окрім того, місцевий господарський суд відмітив, що між сторонами цієї справи існує велика кількість спорів, вирішення яких в свою чергу породжує нові спори, які по суті зводяться до неможливості користування Позивачем земельною ділянкою для її забудови. За таких обставин місцевий господарський суд підкреслив, що у даному випадку Позивачем також не правильно обрано спосіб захисту порушеного права, позаяк належним способом захисту прав користувача земельної ділянки є усунення перешкод у користуванні такою ділянкою, шляхом її звільнення та повернення землекористувачу або при відсутності у землекористувача бажання подальшого користування земельною ділянкою, стягнення збитків.
5. За наслідками перегляду цієї справи в апеляційному порядку, постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.07.2021, вказане рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
6. Не погодившись із судовими рішеннями, Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою у якій просить їх скасувати та прийняте нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи касаційної скарги Позивача (узагальнено)
7. У касаційній скарзі ТОВ "Гіпербуд" стверджує, що рішення судів попередніх інстанцій прийнято з неправильним застосовуванням приписів статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та порушенням положень статті 5 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України). Крім того вказує, що здійснене судами застосування (дотримання) вказаних правових норм суперечить правовим висновкам Верховного Суду щодо їх правильного застосування у подібних правовідносинах, які було викладено у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17, від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц.  
7.1. Обґрунтовуючи вказане скаржник зазначає, що висновок судів про неналежність обраного ним у даній справі способу захисту є неправильним, оскільки такий спосіб прямо передбачений статтями 16, 21 ЦК України та пунктом 3 частини 8 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Більше того, у вказаних вище постановах Верховний Суд неодноразово зазначав, що особа має право скористатися прямо передбаченим законом способом захисту прав і такий спосіб буде належним.
8. Крім цього, Позивач також вказує, що роблячи висновок про те, що спірні містобудівні умови є реалізованими, судами попередніх інстанцій (при відсутності висновку Верховного Суду) було проігноровано приписи абзацу першого частини 8 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", якими чітко визначено, що містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва. Оскільки будівництво господарських споруд (будівель охорони) з облаштуванням відкритої автостоянки (на що видавалися умови та обмеження) виконано не було, то спірні містобудівні умови та обмеження формально є чинними до цього часу. Існування згаданих незаконних умов порушує права Позивача, як законного землекористувача, а тому в силу вже наведеного положення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та приписів статей 16, 21, 393, 396 ЦК України вони мають бути скасовані.
Доводи відзиву Відповідача-1 (узагальнено)
9. У відзиві на касаційну скаргу Департамент МКЗВ заперечує проти наведених скаржником аргументів та вважає їх безпідставними. У задоволенні скарги просить відмовити, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
10. Згідно положень частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
11. Касаційне провадження у даній справі було відкрито з підстав, передбачених пунктами 1 і 3 частини 2 статті 287 ГПК України.
12. Так, згідно з приписами пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
12.1. Відповідно до положень цієї норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: 
(1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; 
(2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
13. Визначення подібності правовідносин міститься у правових висновках, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
13.1. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет). 
13.2. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п. 32 постанови від 27.03.2018 у справі №  910/17999/16; п. 38 постанови від 25.04.2018 у справі № 925/3/7, п. 40 постанови від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16). Такі ж висновки були викладені у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року у справі №  923/682/16.
13.3. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (п. 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №  922/2383/16; п. 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).
14. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, проаналізувавши судові рішення, висновки з яких, на думку скаржника, не були враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови, доходить висновку про те, що такі висновки не є релевантними для застосування у спірних правовідносинах, позаяк усі постанови суду касаційної інстанції прийнято у правовідносинах, які не є подібними тим, що склалися між сторонами спору у справі № 727/8819/16-а. 
14.1. Так, у справі № 338/180/17 Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку переглядалися судові рішення у цивільному спорі за первісним позовом про стягнення безпідставно одержаних коштів і за зустрічним позовом про визнання договору укладеним та стягнення заборгованості за договором підряду. 
У зазначеній справі висновки Великої Палати Верховного Суду в частині обраного позивачем за зустрічним позовом способу захисту зводились до того, що "…не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. У такому разі визнання вказаного договору укладеним не буде належним способом захисту".
14.1.1. За викладеного, посилання скаржника в обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, що визначена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №  338/180/17, колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відхиляються, позаяк відмінними у зазначеній справі та справі, що розглядається є суб`єктний склад учасників, підстави та предмет позовів, суть (зміст) спірних правовідносин, а також їх матеріально правове регулювання. Наведений висновок Великої Палати Верховного Суду в частині обраного способу захисту є незастосовним до правовідносин у справі №  727/8819/16-а.
14.2. У справі № 905/1926/16 Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку переглядалися судові рішення у господарському спорі за позовом ПАТ "Донбасенерго" про зобов`язання ПАТ "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля" виконати умови укладеного між сторонами договору № АУП-20-07/0003 від 20.07.2015, а саме: прийняти виконання зобов`язань ПАТ "Донбасенерго" за вказаним договором шляхом надання позивачеві актів приймання-передачі електроенергії за спірні періоди, на визначену кількість і вартість електроенергії.
Здійснивши касаційне провадження у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду в частині обраного позивачем способу захисту дійшла висновку про те, що "…вимога надати акт приймання-передачі електроенергії за відповідним договором купівлі-продажу не може бути предметом позову, оскільки такий акт є підтвердженням наявності чи відсутності фактів передачі однією стороною та прийняття іншою стороною предмета договору (в цій справі - електроенергії). Тобто такий акт є лише доказом виконання сторонами обов`язків за договором, а підписання акту не може розглядатись як окремий обов`язок щодо виконання сторонами договірних зобов`язань... Заявлена позивачем у цій справі вимога про зобов`язання відповідача надати акт приймання-передачі електроенергії за договором купівлі-продажу не приводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення".
14.2.1. За викладеного, посилання скаржника в обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, що визначена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №  905/1926/16, колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду також відхиляються, позаяк відмінними у зазначеній справі та справі, що розглядається є суб`єктний склад учасників, підстави та предмет позовів, суть (зміст) спірних правовідносин, а також їх матеріально правове регулювання. Наведений висновок Великої Палати Верховного Суду в частині обраного способу захисту є незастосовним до правовідносин у справі №  727/8819/16-а.
14.3. У справі № 569/17272/15-ц Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку переглядалися судові рішення у цивільному спорі, який виник у зв`язку зі стверджуваним порушенням авторських прав позивачів: особистих немайнових і майнових прав інтелектуальної власності.
За обставинами вказаного спору ОСОБА_1 і ТОВ "ТРК "Рівне 1" звернулися до суду з позовом у якому зазначали, що у 2006 році творчою працею художника-постановника ТОВ "ТРК "Рівне 1" ОСОБА_1 , у рамках виконання службового доручення від 05.05.2006, було створено службовий твір образотворчого мистецтва "Чоловічі розваги". Відповідно до договору про розподіл майнових прав на службові твори від 26.12.2005, укладеного між ТОВ "ТРК "Рівне 1" та працівником ОСОБА_1 , всі виключні майнові права на вказаний твір належать ТОВ "ТРК "Рівне 1". В той же час, у 2013 році позивачам стало відомо, що ПП "ТРК "Сфера-ТВ" використало їхній твір без дозволу, шляхом розміщення примірника твору в мережі Інтернет на сайті sfera-tv.com.ua у шести окремих (самостійних) випусках програми  ПП "ТРК «Сфера-ТВ" під однойменною назвою "Чоловічі розваги".
На підставі викладеного, а також посилаючись на преюдиційність перелічених вище обставин, які, на думку позивачів, встановлені судовими рішеннями у справі № 918/1037/14 та не можуть знову оспорюватися в іншому процесі, позивачі просили зобов`язати ПП "ТРК "Сфера-ТВ" здійснити публікацію про порушення авторських прав ОСОБА_1 і ТОВ "ТРК "Рівне 1" на твір "Позначення "Чоловічі розваги" на офіційному сайті відповідача: http://sfera-tv.com.ua та стягнути з ПП "ТРК "Сфера-ТВ" на користь ТОВ "ТРК "Рівне 1" суму компенсації за використання твору у шести програмах "Чоловічі розваги" в загальному розмірі 60 мінімальних заробітних плат, що становить 82 680 грн.
За наслідками здійснення касаційного провадження у справі № 569/17272/15-ц в частині обраного позивачами способу захисту Великою Палатою Верховного Суду було констатовано, що "…спосіб захисту, обраний позивачем ОСОБА_1 , є належним, бо дозволяє ефективно захистити порушене особисте немайнове право інтелектуальної власності - право вимагати зазначення свого імені у зв`язку з використанням твору. Саме це право було порушене відповідачем шляхом використання твору без зазначення імені автора. Таке право може бути ефективно захищене шляхом ухвалення судового рішення про публікацію у пресі інформації про допущене порушення, оскільки внаслідок такої публікації інформація про авторство, прихована порушником, доводиться до відома невизначеного кола осіб. Таким чином, позовна вимога про публікацію у пресі інформації про допущене порушення відповідає належному способу захисту вказаного особистого немайнового права інтелектуальної власності на твір. 
ТОВ "ТРК "Рівне 1" звернулось до суду у зв`язку із порушенням свого виключного майнового права дозволяти використання твору. Порушення полягає у використанні твору без дозволу ТОВ "ТРК "Рівне 1". При цьому ТОВ "ТРК "Рівне 1" звернулось з двома позовними вимогами: про публікацію у пресі інформації про допущене порушення та про стягнення грошової компенсації за порушення виключного майнового права (визначивши її розмір виходячи із шести випадків порушення майнового права). Друга з цих вимог відповідає належному способу захисту вказаного виключного майнового права, оскільки має економічний зміст. Використання твору без дозволу ТОВ "ТРК "Рівне 1" позбавило його можливості отримати дохід у вигляді плати за надання такого дозволу. Тому присудження грошової компенсації за стверджуване порушення виключного майнового права ТОВ "ТРК "Рівне 1" здатне його захистити. Натомість виключне майнове право дозволяти використання твору не може бути захищене шляхом опублікування повідомлення про порушення, бо воно не приведе до поновлення майнової сфери позивача".
14.3.1. За викладеного, посилання скаржника в обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, що визначена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №  569/17272/15-ц, колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду також відхиляються, позаяк відмінними у зазначеній справі та справі, що розглядається є суб`єктний склад учасників, підстави та предмет позовів, суть (зміст) спірних правовідносин, а також їх матеріально правове регулювання. Наведені висновки Великої Палати Верховного Суду в частині обраного способу захисту є незастосовними до правовідносин у справі №  727/8819/16-а.
14.4. У справі № 916/3156/17 Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку переглядалися судові рішення у господарському спорі за позовом ПАТ "Імексбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" до ТОВ "Авенсіс" про (з урахування заяви про зміну предмета позову) визнання недійсним нікчемного договору про розірвання договору застави майнових прав, укладеного між сторонами 23.12.2014.
У зазначеній справі висновки Великої Палати Верховного Суду в частині обраного позивачем способу захисту звелись до того, що "…визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину".
14.4.1. За викладеного, посилання скаржника в обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, що визначена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №  916/3156/17, колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду також відхиляються, позаяк відмінними у зазначеній справі та справі, що розглядається є суб`єктний склад учасників, підстави та предмет позовів, суть (зміст) спірних правовідносин, а також їх матеріально правове регулювання. Наведений висновок Великої Палати Верховного Суду в частині обраного способу захисту є незастосовним до правовідносин у справі №  727/8819/16-а.
14.5. У справі № 369/10789/14-ц Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку переглядалися судові рішення у цивільному спорі, в якому ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ "КБ "Хрещатик" про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу. Водночас, ПАТ "КБ "Хрещатик" звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням уточнень, просило визнати недійсним договір № 543/2013-222 банківського вкладу "Оберіг" в національній валюті із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу від 24.04.2013 на суму 310 880,00 грн, укладений ПАТ "КБ "Хрещатик" та ОСОБА_2 . Пізніше, ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги та просив: - визнати укладеним депозитний договір від 24.04.2013 № 543/2013-222 між ОСОБА_2 і ПАТ "КБ "Хрещатик" на загальну суму 310 880,00 грн; - визнати ОСОБА_2 вкладником ПАТ "КБ "Хрещатик" на суму 267 830,00 грн згідно з депозитним договором від 24.04.2013 № 543/2013-222; - визнати за вкладником ОСОБА_2 право на відшкодування заборгованості ПАТ "КБ "Хрещатик" на частину вкладу в розмірі 267 830,00 грн згідно з депозитним договором від 24.04.2013 № 543/2013-222 за рахунок коштів Фонду в межах гарантованої суми відшкодування; - зобов`язати ПАТ "КБ "Хрещатик" включити до бази даних про вкладників інформацію про депозитний договір від 24.04.2013 № 543/2013-222, укладений ОСОБА_2 і ПАТ "КБ "Хрещатик" на загальну суму 310 880,00 грн, залишок неповернутої суми в розмірі 267 830,00 грн та зобов`язати ПАТ «КБ «Хрещатик» надати ці зміни у бази даних про вкладників до Фонду.
За наслідками здійснення касаційного провадження у справі № 369/10789/14-ц в частині обраного позивачем за первісним позовом способу захисту Великою Палатою Верховного Суду було, зокрема, констатовано, що "… заявлені у цій справі вимоги про визнання договору банківського вкладу укладеним та визнання ОСОБА_2 вкладником ПАТ "КБ "Хрещатик" за своєю природою є вимогами про встановлення юридичних фактів, підставами для обґрунтування звернення з позовом у спорі щодо права на отримання коштів (чи то як гарантованого відшкодування, чи визнання кредитором в межах реєстру акцептованих вимог), що не підлягають окремому розгляду в порядку позовного провадження в судах (цивільних, господарських чи то адміністративних)".
14.5.1. За викладеного, посилання скаржника в обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, що визначена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі №  369/10789/14-ц, колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду також відхиляються, позаяк відмінними у зазначеній справі та справі, що розглядається є суб`єктний склад учасників, підстави та предмет позовів, суть (зміст) спірних правовідносин, а також їх матеріально правове регулювання. Наведений висновок Великої Палати Верховного Суду в частині обраного способу захисту є незастосовним до правовідносин у справі №  727/8819/16-а.
14.6. Підсумовуючи у цій частині колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що у жодній із наведених вище (проаналізованих) справ предмет позову не становила вимога про визнання незаконними і скасування містобудівних умов та обмежень виданих третій особі з підстав порушення цивільних прав законного землекористувача - позивача. У жодній із зазначених справ Велика Палата Верховного Суду не вирішувала питання належності (ефективності) вказаного способу захисту, а тому усі доводи скаржника, якими він намагається довести протилежне, відхиляються, як безпідставні.
15. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
15.1. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
15.2. Зважаючи на те, що усі постанови Великої Палати Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі в обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, для касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, прийняті касаційним судом у неподібних справі № 727/8819/16-а правовідносинах, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, на підставі наведеного вище пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України, дійшла висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Гіпербуд"  на судові рішення у даній справі з підстави касаційного оскарження, яка передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України. 
16. Як вже зазначалося вище, ще однією підставою для відкриття касаційного провадження у даній справі стали приписи пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України згідно яких підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
16.1. Нормою права щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду скаржником визначено припис абзацу першого частини 8 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до якого містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника. 
Скаржник стверджує, що надаючи висновок про те, що спірні містобудівні умови вичерпали свою дію внаслідок закінчення проєктування об`єкта будівництва, суди попередніх інстанцій неправильно застосували вказане положення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", позаяк згадані норми пов`язують такий момент із закінченням будівництва, якого у спірних правовідносинах не сталося. Таким чином, враховуючи, що будівництво господарських споруд (будівель охорони) з облаштуванням відкритої автостоянки (на що видавалися спірні умови та обмеження) виконано не було, то спірні містобудівні умови та обмеження формально є чинними до цього часу, порушують права Позивача, а тому можуть бути скасовані у судовому порядку.
16.2. Вирішуючи підняте у касаційній скарзі правове питання колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виходить з такого.
17. З обставин цієї справи убачається, що поданню позову у ній передували наступні обставини:
-   у 2007 році Чернівецька міська рада своїм рішенням визнала переможцем інвестиційного конкурсу будівництва житлового кварталу на просп. Незалежності, 131 - ТОВ "Хмельницькбудінвест";
- 12.03.2008 між Міськрадою та ТОВ "Хмельницькбудінвест" укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, просп. Незалежності, 131, для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями;
- 25.08.2010 рішенням виконавчого комітету Міськради № 559/15 ТОВ "Хмельницькбудінвест" видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: просп. Незалежності, 131;
- 26.11.2010 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області ТОВ "Хмельницькбудінвест" видано дозвіл на будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом;
- у подальшому на підставі рішення засновника ТОВ "Хмельницькбудінвест" від 07.02.2011 шляхом виділу з цього товариства було створено ТОВ "Гіпербуд", яке є правонаступником ТОВ "Хмельницькбудінвест";
- рішенням 22-ї сесії Міськради VI скликання від 29.03.2012 № 457 договір оренди землі з ТОВ "Хмельницькбудінвест" припинено, а ТОВ "Гіпербуд" надано в оренду на 10 років земельну ділянку площею 1,3 га на просп. Незалежності, 131 у м. Чернівці для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями;
- 04.05.2012 між Позивачем (орендарем) та Міськрадою (орендодавцем) на підставі вказаного рішення міської ради укладено договір оренди землі № 7800, який зареєстрований в управлінні Держкомзему у м. Чернівці за номером 731010004001004 від 14.06.2012; згідно з пунктом 5.1. договору оренди землі №  7800 цільове призначення даної земельної ділянки, з яким вона була надана Позивачу в оренду під будівництво, - землі для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (код 03.14). Мета використання земельної ділянки - для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями; 
- 29.08.2012 ТОВ "Гіпербуд" видано дозвіл на виконання будівельних робіт № ЧВ 11412152339 для будівництва будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом (І черга - будівництво торгового центру);
- зазначені вище містобудівні умови та обмеження від 25.08.2010, видані ТОВ "Хмельницькбудінвест", правонаступником якого є ТОВ "Гіпербуд", є чинними;
- у подальшому, 27.08.2015, Міськрада прийняла рішення № 1692, пунктом 1 якого розірвано договір оренди землі від 04.05.2012 № 7800 в односторонньому порядку; при цьому пунктом 4 цього рішення вирішено надати дозвіл на складання проєкту відведення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:11:001:0022 загальною площею 1,3 га (підпункт 4.1 рішення), яка розташована на просп. Незалежності, 131 у м. Чернівці. Замовником при цьому визначено ОК "ЖБК "Проспект";
- далі постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.02.2016 (справа № 926/1470/15), залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 27.07.2016, скасовано рішення Господарського суду Чернівецької області від 18.11.2015 в частині відмови у визнанні недійсним рішення сесії Міськради від 27.08.2015 № 1692 "Про припинення договору оренди землі від 04.05.2012 № 7800, укладеного між Міськрадою та ТОВ "Гіпербуд" та прийнято нове рішення, яким визнано недійсним зазначене рішення;
- рішенням 4-ї сесії Міськради VII скликання від 25.02.2016 № 107 "Про розгляд звернень юридичних осіб і підприємців щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, визнання такими, що втратили чинність, та внесення змін до окремих пунктів з цих питань" вирішено:  припинити договір оренди землі від 04.05.2012 № 7800, укладений між Міськрадою та ТОВ "Гіпербуд" (пункт 24); затвердити Міськраді проєкт відведення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 1,3 га за адресою: проспект Незалежності, 131, м. Чернівці (кадастровий номер 7310136300:11:001:0022) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07) за рахунок земельної ділянки, наданої для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями (пункт 24.1); надати ОК "ЖБК "Проспект" земельну ділянку площею 1,3 га за адресою: м. Чернівці, просп. Незалежності, 131 (кадастровий номер 7310136300:11:001:0022) в оренду на З (три) роки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07) (пункт 24.2);
- на підставі цього рішення між Міськрадою та ОК "ЖБК "Проспект" укладено 01.04.2016 договір оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: просп. Незалежності, 131, м. Чернівці;
- в подальшому рішенням Господарського суду Чернівецької області від 03.06.2016, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 та зміненим у частині постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2016, визнано недійсним та скасовано рішення № 107 Міськради 4-ї сесії VII скликання від 25.02.2016 в частині пунктів 24, 24.1, 24.2, а також визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 01.04.2016 № 10020;
- на підставі договору оренди земельної ділянки від 01.04.2016 ОК "ЖБК "Проспект" і було видано містобудівні умови та обмеження від 15.04.2016, які є предметом оскарження в цьому позові і з якими не погоджується Позивач;
- в подальшому ОК "ЖБК "Проспект" вчинялися дії щодо укладення договору оренди земельної ділянки, розташованої у м. Чернівці на просп. Незалежності, 131. Так, рішенням 10-ї сесії VII скликання від 28.07.2016 № 317 "Про припинення договору оренди землі № 7800 від 04.05.2012, укладеного між Чернівецькою міською радою та ТОВ "Гіпербуд" у зв`язку з порушенням статті 25 Закону України "Про оренду землі" вирішено припинити договір оренди № 7800 в односторонньому порядку на підставі пункту 9.5.2 цього договору;
- 24.10.2016 між Міськрадою та ОК "ЖБК "Проспект" на підставі рішення 10 -ї сесії VII скликання № 317 від 28.07.2016 укладено договір оренди землі № 10303, яким передано в строкове платне користування ОК "ЖБК "Проспект" земельну ділянку з кадастровим номером 7310136300:11:001:0022, площею 1,3 га за адресою: просп. Незалежності, 131, м. Чернівці для будівництва та обслуговування будівель торгівлі;
- при цьому рішенням Господарського суду Чернівецької області від 06.02.2017 (справа № 926/4124/16) визнано недійсним та скасовано рішення Міськради 10-ї сесії VII скликання від 28.07.2016 № 317 "Про припинення договору оренди землі № 7800 від 04.05.2012", укладеного між Міськрадою та ТОВ "Гіпербуд"; визнано недійсним договір оренди землі № 10303 від 24.10.2016, укладений між Міськрадою та ОК "ЖБК "Проспект". Вказане рішення Господарського суду Чернівецької області залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 23.08.2017.
17.1. Таким чином за результатами перегляду судами скасовані рішення Міськради від 27.08.2015 № 1692, від 25.02.2016 № 107 та від 28.07.2016 № 317; визнані недійсними договори оренди земельної ділянки з ОК "ЖБК "Проспект", укладені на підставі скасованих рішень органу місцевого самоврядування.
17.2. У зв`язку із викладеним чинними на час розгляду цієї справи є рішення 22-ї сесії Міськради VI скликання від 29.03.2012 № 457, яким ТОВ "Гіпербуд" надано в оренду земельну ділянку площею 1,3 га за адресою: м. Чернівці, просп. Незалежності, 131 для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями, та укладений на підставі цього рішення договір оренди землі від 04.05.2012 № 7800, а тому ТОВ "Гіпербуд" є законним землекористувачем спірної земельної ділянки. Більше того, містобудівні умови та обмеження від 25.08.2010, видані ТОВ "Хмельницькбудінвест", правонаступником якого є ТОВ "Гіпербуд", також є чинними.
18. Так, Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
18.1. Згідно із пунктом 8 частини першої статті 1 вказаного Закону містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.
18.2. Даний документ є комплексом вимог, якими встановлюються певні правила та обмеження для майбутньої забудови, і містять комплекс фіксованих вимог, які мають відповідати нормам закону і впливатимуть на порядок, умови та результат будівництва. Зміни цих вимог можуть відбуватись виключно шляхом зміни безпосередньо змісту документу. Дані положення породжують обов`язок суб`єкта містобудівної діяльності розробляти проектну документацію та виконувати будівельні роботи у чіткій відповідності до встановлених вимог.
18.3. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відмічає, що як і на даний час, так і на момент видачі спірних містобудівних умов та обмежень забудови, вищезазначений Закон містив положення щодо того, що містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника (частина 8 статті 29 Закону).
18.4. Таким чином, законодавцем чітко визначено момент, коли видані суб`єкту містобудівної діяльності містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки вичерпують свою дію шляхом їх виконання, а саме в момент завершення будівництва, що в даному випадку може бути підтверджено реєстрацією уповноваженим органом декларації про готовність об`єкта до експлуатації (див. постанову Касаційного адміністративного суду від 20.09.2021 у справі № 522/15872/15-а). 
18.5. Оскільки суди попередніх інстанцій пов`язали момент вичерпання дії спірними містобудівними умовами та обмеженнями із закінченням проєктування об`єкта будівництва, то їх висновки у цій частині дійсно є помилковими та такими, що суперечать наведеним вище приписам Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
18. Але разом з тим, відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що підставою для визнання незаконним оспорюваного акту є його невідповідність актам цивільного законодавства та, водночас, порушення ним цивільних прав або інтересів відповідної особи - позивача.
Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.
19. Як вже вказувалося вище право Позивача, як землекористувача, вже захищено в рамках цілої низки судових справ і станом на сьогодні, укладений ним і Міською радою договір оренди є чинним, як чинним є і видані йому містобудівні умов та обмеження забудови. 
Як установили суди попередніх інстанцій ТОВ "Гіпербуд" в рамках цього господарського спору жодним чином не обґрунтовано та не доведено, як існування спірних містобудівних умов та обмежень забудови порушує його права як орендаря спірної земельної ділянки. Не містить будь-яких аргументів з цього приводу і подана касаційна скарга.
19.1. З урахуванням викладеного помилковість висновків судів у вказаній вище частині жодним чином не свідчить про те, що рішення судів у даній справі по суті є неправильними, адже "вичерпання дії спірними умовами та обмеженнями" суди тлумачили в контексті того, що ці умови та обмеження вже втілилися в проєктній документації і їх існування не впливає на обсяг прав чи інтересів законного землекористувача - Позивача, як не вплине на них і їх скасування.
19.2. В підтвердження вказаного суди з`ясували також, що наявність оспорюваних Позивачем містобудівних умов та обмежень не стало для нього перешкодою для звернення 28.01.2020 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України із заявою про видачу дозволу на виконання будівельних робіт на об`єкт будівництва "Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано - прибудованими торгово - офісними приміщеннями та паркінгом по проспекту Незалежності, 131 в м. Чернівці, 2; 3 (коригування); 4 та 5 черги будівництва" за формою, визначеною в Додатку 10 до Порядку виконання підготовчих і будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011 в редакції від 01.07.2019.
Державна архітектурно-будівельна інспекція України у визначений законом період часу (10 робочих днів) жодних відомостей щодо розгляду такого звернення Позивачу не надала, що стало підставою для пред`явлення ТОВ "Гіпербуд" позову до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОК "ЖБК "Проспект", Міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.11.2020 вказаний позов задоволено (рішення наявне в матеріалах справи, не набрало законної сили). 
19.3. За викладеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваних у даній справі рішень немає, адже їх висновки про те, що спірні містобудівні умови та обмеження забудови не порушують прав Позивача, скаржник у даному касаційному провадженні спростувати не зміг.  
20. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, вважає доцільним окремо відмітити, що між сторонами цієї справи дійсно існує велика кількість спорів, вирішення яких в свою чергу породжує нові спори, які так чи інакше зводяться до неможливості користування Позивачем земельною ділянкою для її забудови та закінчення будівництва. Водночас у даному випадку заявлення позову про скасування спірних містобудівних умов і обмежень не пов`язано із безпосереднім захистом прав землекористувача, а є фактично проханням скасувати ще один із цілого ряду містобудівних документів Відповідачів. 
Заявляючи такий позов ТОВ "Гіпербуд" не враховує, що суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення.
20.1. В цій частині слушними є зауваження судів попередніх інстанцій до обраного Позивачем способу захисту, адже наразі такий спосіб не призведе до жодного із бажаних ним результатів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
21. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 308 ГПК України). Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).
22. Враховуючи наведені положення закону та висновки, зроблені касаційним судом під час касаційного провадження у даній справі, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вирішила, що прийняті у справі рішення і постанова в цілому є правильними, а тому не можуть бути змінені чи скасовані. Водночас подана ТОВ "Гіпербуд" касаційна скарга є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.
23. Судові витрати за розгляд касаційної скарги несе скаржник. 
Керуючись статтями 296, 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпербуд" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 13 липня 2021 року і рішення Господарського суду Чернівецької області від 16 грудня 2020 року у справі № 727/8819/16-а в частині підстави касаційного оскарження, яка передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 
2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіпербуд" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 13 липня 2021 року і рішення Господарського суду Чернівецької області від 16 грудня 2020 року у справі № 727/8819/16-а в частині підстави касаційного оскарження, яка передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.
3. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 13 липня 2021 року і рішення Господарського суду Чернівецької області від 16 грудня 2020 року у справі №  727/8819/16-а залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                        Міщенко І.С.

Судді                                                                                                    Берднік І.С.

                                                                                                             Зуєв В.А.