Постанова                                          
Іменем  України
 
20 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 283/518/17-ц
 
провадження № 61-8831св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
заявник (боржник) - Приватне акціонерне товариство «Коростенський завод МДФ»,
суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Рай Тетяна Сергіївна,
заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» на постанову Житомирського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року 
у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Григорусь Н. Й.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
 
Короткий зміст заявлених вимог
 
У листопаді 2020 року Приватне акціонерне товариство «Коростенський завод МДФ» (далі - ПрАТ «Коростенський завод МДФ») звернулося до суду із скаргою на дії та рішення старшого державного виконавця Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Хмельницький) Рай Т. С. (далі - державний виконавець).
 
На обґрунтування поданої скарги заявник зазначав, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 12 березня 
2020 року у цивільній справі №283/518/17-ц стягнуто з ПрАТ «Коростенський завод МДФ» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн, 868,97 грн витрат на професійну правничу допомогу та 3 332,00 грн витрат, пов`язаних 
з проведенням експертизи.
 
На виконання зазначеного рішення суду 10 червня 2020 року видано виконавчий лист та в подальшому державним виконавцем відкрито виконавче провадження.
 
11 червня 2020 року ПрАТ «Коростенський завод МДФ» перерахував на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 48 134,91 грн, відрахувавши при цьому податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.
 
07 липня 2020 року державним виконавцем Рай Т. С. винесено постанову про арешт коштів боржника з підстав невиконання ПрАТ «Коростенський завод МДФ» рішення суду в повному обсязі. Арешт накладено на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.
 
Посилаючись на неправомірність зазначених дій державного виконавця, заявник просив: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Коростенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рай Т. С. щодо накладення арешту на грошові кошти 
ПрАТ «Коростенський завод МДФ» у межах суми звернення стягнення, 
з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 6 808,54 грн; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця від 07 липня 2020 року про арешт коштів боржника.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
 
Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 28 січня 
2021 року у складі судді Ярмоленка В. В. скаргу ПрАТ «Коростенський 
завод МДФ» задоволено. 
 
Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рай Т. С. про накладення арешту на грошові кошти ПрАТ «Коростенський завод МДФ» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 6 808,54 грн. 
 
Постанову старшого державного виконавця Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рай Т. С. від 07 липня 2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні 
№ 62331085 скасовано.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що боржник у виконавчому провадженні ПрАТ «Коростенський завод МДФ», як податковий агент, сплатив суму відшкодування, визначену судовим рішенням, з урахуванням положень підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме в частині необхідності оподаткування доходу у вигляді відшкодування моральної шкоди податком з доходів фізичних осіб та військовим збором. Ураховуючи, що заявник виконав всі вимоги Закону України «Про виконавче провадження», сплатив стягувачу суму відшкодування з вирахуванням сум, які передбачені ПК України, неправомірними є дії державного виконавця щодо накладення арешту на його грошові кошти в межах недоплаченої, на думку державного виконавця, суми та нарахованих на неї витрат виконавчого провадження, пов`язаних 
з організацією та проведенням виконавчих дій.
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. 
 
Ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 28 січня 
2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову 
у задоволенні скарги ПрАТ «Коростенський завод МДФ».
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що ПрАТ «Коростенський завод МДФ» виконало всі вимоги Закону України «Про виконавчий збір» та сплатило всю суму, стягнуту за рішенням суду. Судом не ураховано, що виконується рішення суду про стягненням на користь потерпілого відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодження здоров`я, а тому стягнута на підставі рішення суду сума не підлягає оподаткуванню.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У травні 2021 року ПрАТ «Коростенський завод МДФ» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року та залишити в силі ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 28 січня 2021 року.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2021 року відкрито касаційне провадження.
 
У червні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційну скаргу ПрАТ «Коростенський завод МДФ» мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції застосовано норми права, а саме положення статті 164 ПК України у редакції, яка не була чинною на час виникнення спірних правовідносин, у зв`язку із чим не ураховано, що на момент виникнення спірних правовідносин редакція підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України передбачала розмір відшкодування моральної шкоди, у тому числі завданої життю та здоров`ю, який підлягає оподаткуванню.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
2. Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ПрАТ «Коростенський завод МДФ» не підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи
 
Рішенням Малинського районного суду Житомирської області 
від 12 березня 2020 року у цивільній справі №283/518/17-ц стягнуто з ПрАТ «Коростенський завод МДФ» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн, 868,97 грн витрат 
на професійну правничу допомогу та 3 332,00 грн витрат, пов`язаних 
з проведенням експертизи.
 
На виконання зазначеного рішення суду 10 червня 2020 року видано виконавчий лист.
 
11 червня 2020 року ПрАТ «Коростенський завод МДФ» перерахував на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 48 134,91 грн, відрахувавши при цьому податок з доходів фізичних осіб у розмірі 5 599,44 грн. 
 
07 липня 2020 року державним виконавцем Рай Т. С. винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також коштів на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Підставою винесення указаної постанови зазначено не виконання ПрАТ «Коростенський завод МДФ» рішення суду в повному обсязі.

 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків апеляційного суду не спростовують.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
 
Частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК України).
 
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано у розділі розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).
 
Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.
 
За змістом підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV ПК України.
 
Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.
 
Отже, чинним на час ухвалення рішення суду першої інстанції про стягнення з боржника моральної шкоди податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю.
 
Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду 
від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження 
№ 61-14316св18), від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц (провадження № 61-29955св18), від 03 червня 2021 року у справі 
№ 180/407/20 (провадження № 61-4701св21).
 
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) викладено такий правовий висновок: «тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. У справі, що переглядається, з урахуванням встановлених судами обставин, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди між сторонами є факт її завдання відповідачу, а рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року у справі № 180/149/14-ц конкретизовано її розмір (97 450,00 грн) та визначено спосіб компенсації (грошові кошти)».
 
Ураховуючи, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 12 березня 2020 року у справі № 283/518/17-ц з ПрАТ «Коростенський завод МДФ» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, стягнуто 50 000,00 грн, без утримання податку з доходу фізичних осіб, 
то боржник в зобов`язанні про компенсацію моральної шкоди мав сплатити на користь стягувача саме 50 000,00 грн.
 
З огляду на викладене, а також на те, що боржник ПрАТ «Коростенський завод МДФ» сплатив на користь стягувача ОСОБА_1 лише 
48 134,91 грн, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про невиконання судового рішення у повному обсязі, що слугує підставою для виконання його державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання її дій неправомірними та скасування постанови про арешт коштів боржника в межах невиконаної частини судового рішення та витрат виконавчого провадження, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.
 
Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування апеляційним судом редакції статті 164 ПК України, яка не була чинною, оскільки до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення указаної статті 
у редакції, яка набрала чинності з 23 травня 2020 року, є помилковими, оскільки рішення суду про стягнення моральної шкоди ухвалено до набрання чинності вказаною нормою матеріального права та у ньому зазначено про стягнення моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб.
 
Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше 
і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України).
 
Події, внаслідок яких у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди та які стали підставою для звернення до суду з позовом у цій справі, мали місце до 23 травня 2020 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», тому з огляду на викладене у цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинні на час виникнення спірних правовідносин.
 
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 212/7779/17 (провадження 
№ 61-39348св18), від 06 червня 2019 року у справі № 212/2904/17 (провадження № 61-16729св18).
 
Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржуване судове рішення апеляційного суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості, доводи касаційної скарги висновків суду 
не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 406, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» залишити без задоволення.
Постанову Житомирського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                              І. А. Воробйова
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець 
Ю. В. Черняк