КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа № 757/28375/21-ц                                        Головуючий у 1 інстанції: Литвинова І.В.

провадження №22-ц/824/10888/2021                                     Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
26 жовтня 2021 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Рубан С.М., Суханової Є.М.,
при секретарі: Панчошній К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Шульги Андрія В`ячеславовича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Альта Капітал»на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Альта Капітал», третя особа Київська міська прокуратура про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків його недійсності, визнання недійсним договору іпотеки, -
 
в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила: - визнати недійсним договір №06/06-30П про надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту від 06 червня 2018 року з додатковими угодами, укладений між ТОВ «ФК «Альта Капітал» та ОСОБА_1 ; - застосувати наслідки недійсності правочину; - визнати недійсним договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченком Р.О. від 06 червня 2018 року, зареєстрований у реєстрі №1527, з додатковими угодами, укладений між ТОВ «ФК «Альта Капітал» та ОСОБА_1 ; - припинити обтяження речових прав, накладених на підставі іпотечного договору; - визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 06 червня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрющенко Л. М., зареєстрований у реєстрі №1528, з додатковими угодами, укладений між ТОВ «ФК «Альта Капітал» та ОСОБА_1 .
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року відкрито провадження у справі.
Одночасно з позовною заявою позивачка подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 316, 1 кв м, у тому числі житловою площею 127, 0 кв м, яка складається з п`яти житлових кімнат, що належить ОСОБА_1 на праві власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1224057080000.
Заяву обґрунтовувала тим, що відповідач ТОВ «ФК «Альта Капітал» має можливість за рахунок предмету іпотеки задовольнити свої вимоги, які випливають з положень кредитного договору. При цьому, у випадку визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя позивачу будуть завдані збитки, так як звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснено на підставі недійсного договору, що буде свідчити про незаконність такої реєстраційної дії і позивачу доведеться звертатися з окремою позовною заявою про повернення собі у власність майна, яке може знаходитися у третіх осіб.                                                                                                   Крім того, зазначала, що якщо кредитний договір буде визнано недійсним, то заборгованість позивачки перед відповідачем буде становити 1 061 730 грн.  58 коп. при тому, що вартість предмету іпотеки становить 7 813 698 грн. (п.2 договору іпотеки), що не буде співмірним розміром заборгованості до вартості майна, на яке відповідач має змогу звернути стягнення. Більше того, у випадку задоволення позовних вимог позивачка матиме можливість доплатити суму коштів, яку було отримано у відповідача, але не повернуто, та припинити будь-які боргові зобов`язання з відповідачем.
З врахування предмету позову та ризиків, які можуть утруднити виконання потенційного судового рішення, а також, беручи до уваги той факт, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки будуть порушені права позивача, позивачка вважала за необхідне просити суд застосувати захід забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо вищевказаного об`єкту нерухомого майна.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року заяву задоволено.
Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 316, 1 кв м, у тому числі житловою площею 127,0 кв м, яка складається з п`яти житлових кімнат, що належить ОСОБА_1 на праві власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1224057080000.
В апеляційній скарзі Шульги А.В. - представника ТОВ «ФК «Альта Капітал» з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Скарга обґрунтована тим, що аналіз заяви позивача про забезпечення позову та оскаржуваної ухвали свідчить про те, що суд першої інстанції вжив заходи забезпечення з тієї підстави, що нібито відповідач має можливість за рахунок предмету іпотеки задовольнити свої вимоги, які випливають з положень Кредитного договору, що випливає з положень Договору іпотеки та Договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
Проте, вважає, що такий висновок суду першої інстанції є незаконним та безпідставним, зважаючи на те, що позивачем не надано жодного доказу та не наведено жодної обставини, яка б свідчила про існування реальної загрози порушення законних прав та інтересів позивача в разі невжиття заходів забезпечення позову.
Вказує, що для того, щоб застосувати певні заходи забезпечення позову недостатньо одного лише припущення, що можливо права чи інтереси позивача будуть порушені, або що існує така потенційно можливість, а позивачем мали б бути приведені реальні докази того, що відповідач має дійсно намір звернути стягнення на майно і готується до вчинення таких дій.
Проте, жодні дії, які б свідчили про реальний намір відповідача звернути стягнення на предмет іпотеки, не вчинялися, а тому не зрозуміло, в чому полягає реальна загроза порушення законних прав та інтересів позивача.
Зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про вжиття заходів забезпечення позову, мав би проаналізувати позовну заяву та встановити, чи співмірні заявлені заходи забезпечення з позовними вимогами та їх обґрунтуванням.
Також вважає, що подання до суду заяви про забезпечення позову суперечить завданню цивільного судочинства і є зловживанням заявником своїми процесуальними правами, оскільки позовні вимоги поставлені так, щоб вони нібито були співмірними із заявленими заходами забезпечення, хоча фактично жодних підстав визначати Кредитний договір та Договір іпотеки повністю недійсними немає, а отже і немає підстав забороняти вчиняти реєстраційні дії щодо Предмета іпотеки.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представник ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.
Вказує, що як зазначала у своїй заяві про забезпечення позову  ОСОБА_1 ,предметом спору є визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Позивачка припускає, що якщо вказані заходи забезпечення будуть відсутні, то відповідач має можливість скористатися позасудовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки та зареєструвати за собою право власності. Як наслідок, у випадку задоволення позову, позивачці доведеться подавати новий позов про скасування рішення про державну реєстрацію чи визнання недійсним договору купівлі-продажу, який може бути укладено на підставі відповідного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Це обумовлено тим, що предметом спору є у тому числі договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, якщо судом буде задоволено позов, то використання позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснено за відсутності договору про задоволення вимог іпотекодержателя,наявність якого є першою і основною умовою використання такого способу звернення стягнення на майно.
Крім того, у своїй апеляційній скарзі сам апелянт зазначає, що вказане забезпечення позову є перешкодою йому використати відповідне застереження, щоб задовольнити свої вимоги, що свідчить про те, що вінпланує скористатися таким способом до моменту завершення судового розгляду справи про визнання недійсними договорів.
Щодо зловживання процесуальними правими, то відповідач зазначає, що конкретні дії, які можуть бути визначені зловживанням процесуальними правами визначені в ч.2 
ст.44 ЦПК України і якщо суд приходить до висновку, що особа зловживає своїм правом, то застосовує заходи,передбачені ч.3 ст.44 ЦПК України. При ньому, у апеляційній скарзі представник апелянта вже сам дає оцінку позовним вимогам позивача та вказує, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, так як відсутність можливості кредитування в іноземній валюті не є тією підставою, яка може бути покладена в основу рішення про визнання недійсним кредитного та похідних від нього договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, хоча в Україні вже тривалий час заборонено валютне кредитування та з прив`язкою до іноземної валюти. Проте, позивачка не вбачає у своїх діях ніяких дій, які зазначені у статті 44 ЦПК України, та які можуть бути розцінені зловживанням правом. Якщо погодитися з доводами відповідача про зловживання правами особою, яка звертається до суду за захистом свого права та із заявою про забезпечення позову, то тоді взагалі можна нівелювати можливість будь-якої особи захистити свої права та законні інтереси таким гарантованим Конституцією засобом, як суд.
Вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано застосовано заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій щодо іпотечного майна.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з принципу здійснення цивільного судочинства, співмірності заходів забезпечення позову з вимогами позову та дійшов висновку про доцільність задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 316, 1 кв. м, у тому числі житловою площею 127,0 кв м, яка складається з п`яти житлових кімнат, що належить ОСОБА_1 на праві власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1224057080000, до набрання рішення законної сили у даній справі, як достатній на даній стадії судового розгляду для забезпечення позову.
Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
За ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії.
За п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Згідно з п.6 зазначеної Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року у справі №757/53432/20-к накладено арешт на об`єкт нерухомості, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 , у кримінальному провадженні №42020100000000525 від 17 листопада 2020 року, досудове розслідування у якому здійснюється Шостим слідчим відділом розслідування кримінальних проваджень слідчого управління Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві під процесуальним керівництвом Київської міської прокуратури.
За інформаційною довідкою, сформованою 16 лютого 2021 року (19:57:17) 
№244656946, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С. А., на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55699822 від 15 грудня 2020 року (09:11:03) та вчинено запис №39702694 про обтяження об`єкту нерухомого майна №1224057080000 арештом.
Відомостей про те, що обтяження, згідно із записом №39702694 скасовано позивач не надає і такі відомості відсутні в матеріалах справи.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови у державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.
Разом з тим, ч.4 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі: державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем (пункт 7).
За ч.1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Зі змісту статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України вбачається, що законодавцем визначено три можливих способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду, та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» суд зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Крім того, в рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у вищевказаному рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства та співмірність заходів забезпечення позову з вимогами позову,  прийшов до вірного висновку щодо доцільності задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 316, 1 кв. м., у тому числі житловою площею 127, 0 кв. м., яка складається з п`яти житлових кімнат, що належить ОСОБА_1 на праві власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1224057080000, до набрання рішення законної сили у даній справі, як достатній на даній стадії судового розгляду для забезпечення позову.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги  Шульги А.В. - представника ТОВ «ФК «Альта Капітал» та залишення без змін ухвали Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегії суддів, -
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Шульги Андрія В`ячеславовича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Альта Капітал» залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 28 жовтня 2021 року.

Головуючий:  

Судді: