Справа № 344/5255/17 
Провадження № 22-ц/4808/913/21 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
       головуючої                        Горейко М.Д.
       суддів:                        Максюти І.О., Томин О.О.,
       секретаря                        Пацаган В.В.
з участю апелянта ОСОБА_1 , представник АТ «Оріана» Михайлюка Н.М., представника третьої особи Зварич В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оріана», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, про зобов`язання здійснити нарахування та виплату заробітної плати, нарахування обов`язкових відрахувань у пенсійний та інші державні фонди, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Оріана» на рішення Івано-Франківського міського суду від 16 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Шамотайла О.В. в м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ВАТ «Оріана», в подальшому назву перейменовано на АТ «Оріана», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про зобов`язання здійснити нарахування та виплату заробітної плати, нарахування відрахувань у пенсійний та інші державні фонди, стягнення заробітної плати.
Позов мотивував тим, що згідно відповіді Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, яку позивач отримав 13.03.2017, у період з 01.02.2008 по 31.08.2016 (час перебування у трудових відносинах з ВАТ «Оріана») йому не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата у ВАТ «Оріана» та не відраховувались обов`язкові платежі у пенсійний та інші фонди. В обґрунтування правових підстав для нарахування відповідачем виплат, позивач вказав, що згідно з наказом Фонду державного майна України від 26.11.2004 його призначено на посаду голови правління ВАТ «Оріана» та укладено контракт від 23.11.2004, відповідно до якого йому призначено посадовий оклад в розмірі 2 945,79 грн. Додатковими угодами від 28.10.2005 та від 24.11.2006 строк дії вказаного контракту продовжено відповідно до 23.11.2006 та до 23.11.2007.
Згідно з наказами Фонду державного майна України від 21.09.2007 та від 20.02.2008 його призначено виконуючим обов`язки голови правління ВАТ «Оріана», а також 09.10.2007 та 26.02.2008 укладено трудові договори, відповідно до яких позивачу призначено посадовий оклад у розмірі 2 945,79 грн.
Наказом Фонду державного майна України від 23.03.2008 позивача відсторонено від виконання обов`язків голови правління ВАТ «Оріана», а 25.03.2008 призначено на посаду першого заступника голови правління ВАТ «Оріана» та встановлено проводити оплату праці наказом від 28.04.2008 в повному розмірі згідно зі штатним розкладом та рішенням наглядової ради ВАТ «Оріана». 10.04.2009 позивача призначено на посаду радника голови правління ВАТ «Оріана» та встановлено оплату праці у розмірі 4 418,69 грн. 
26.09.2016 ОСОБА_1 призначена пенсія за віком.
ОСОБА_1 також зазначив, що за вказаний ним період перебування у трудових відносинах з відповідачем йому не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата, крім того не проведений остаточний розрахунок та не здійснено розрахунку і відрахувань обов`язкових платежів у пенсійний та інші фонди відповідно, у зв`язку з чим відповідач порушив його трудові права та право на отримання пенсії за весь трудовий стаж.
Тому просив зобов`язати ВАТ «Оріана» здійснити нарахування заробітної плати та обов`язкових відрахувань у пенсійний та інші державні фонди за період з 01.02.2008 по 25.09.2016 в розмірі 529 550,64 грн з врахуванням суми індексації заробітної плати; зобов`язати відповідача виплатити заробітну плату за період з 01.02.2008 по 25.09.2016 в розмірі 431 591,74 грн з врахуванням суми індексації заробітної плати; зобов`язати відповідача сплатити обов`язкові страхові внески та подати звітність про нараховану заробітну плату помісячно з 01.02.2008 по 25.09.2016 до Управління Пенсійного фонду України та відповідні соціальні фонди згідно з довідкою-розрахунком ТОВ «Юрек-Аудит» у розмірі 97 958,89 грн, зокрема до Фонду соціального страхування на випадок тимчасової втрати працездатності - 1 561,76 грн, до Фонду соціального страхування на випадок безробіття – 891,08 грн, до Калуського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України як за фізичну особу за місцем юридичної реєстрації та підзвітності відповідача – 3 123,53 грн, податок на доходи фізичних осіб – 78 703,57 грн, єдиний соціальний внесок – 11 281,83 грн, військовий збір – 2 397,12 грн, стягнути з відповідача 2 000 грн витрат за надання юридичної допомоги та 1 200 грн за аудиторські послуги.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.05.2018 частково задоволено позов ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 83-86).
Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.07.2018 заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 2 а.с. 126-129).
Постановою Верховного Суду від 11.12.2019 рішення першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 216-221).
Позивач 05.03.2020 через канцелярію суду подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої підтримав свої позовні вимоги та, крім того, просив відшкодувати витрати на загальну суму 130 394,28 грн, понесені ним за період 01.02.2008 по 29.04.2014 під час здійснення ним посадових обов`язків на посаді: в.о. голови правління ВАТ «Оріана» за період 01.02.2008 по 23.03.2008 включно; першого заступника в.о. голови правління ВАТ «Оріана» з 25.03.2008 по 09.04.2009 включно; радника голови правління ВАТ «Оріана» з 10.04.2009 по 25.09.2016 включно.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ВАТ «Оріана» на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з 01.02.2008 по 18.02.2008, зобов`язавши ВАТ «Оріана» здійснити нарахування і виплату такої заробітної плати та обов`язкових відрахувань у пенсійний та інші державні фонди за період з 01.02.2008 по 18.02.2008, сплатити обов`язкові страхові внески та подати звітність про нараховану заробітну плату з 01.02.2008 по 18.02.2008 до Управління Пенсійного фонду України та відповідні соціальні фонди.
Стягнуто з ВАТ «Оріана» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в сумі 2 400 грн.
В решті вимог позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову мотивовано тим, що, зважаючи на відсутність доказів обліку робочого часу позивача, та з урахуванням того, що надані суду матеріали не забезпечені належними доказами про виконання посадових обов`язків позивачем за дорученням роботодавця в період з 18.02.2008 по 25.09.2016, вимоги ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не мають достатнього підґрунтя, а отже і законних очікувань на вказані виплати. Таким чином, в умовах відсутності підтвердження фактів про здійснення позивачем своїх функціональних, трудових обов`язків, у відповідача не було правових підстав для нарахування і виплати позивачу заробітної плати та обов`язкових страхових платежів. Тому суд дійшов висновку, що слід відмовити у задоволенні позову в частині нарахування заробітної плати та обов`язкових відрахувань у пенсійний та інші державні фонди, зобов`язання відповідача виплатити заробітну плату та зобов`язання відповідача сплатити обов`язкові страхові внески та подати звітність про нараховану заробітну плату за період з 18.02.2008 по 25.09.2016.
Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 та стягуючи заборгованість по невиплаченій заробітній платі, зобов`язавши ВАТ «Оріана» здійснити нарахування і виплату заробітної плати та обов`язкових відрахувань у пенсійний та інші державні фонди за період з 01.02.2008 по 18.02.2008, сплатити обов`язкові страхові внески та подати звітність про нараховану заробітну плату з 01.02.2008 по 18.02.2008 до Управління Пенсійного фонду України та відповідні соціальні фонди, суд виходив з того, що відповідачем не здійснено нарахування заробітної плати позивачу за весь лютий 2008, тобто з першого числа місяця, що підтверджено Індивідуальною відомістю про застраховану особу Пенсійного фонду України (довідка форми ОК-5) ОСОБА_1 нарахування та виплата заробітної плати для нарахування пенсії, де сума заробітку для нарахування пенсії за лютий становить 0,00 грн. Підставність та правомірність невиплати передбаченої заробітної плати позивачу за період з 01.02.2008 по 18.02.2008 не доведена стороною відповідача та документальними матеріалами судової справи. В той же час, враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, а також наявність численних судових спорів між сторонами по справі у різних юрисдикціях, судом під час розгляду цієї справи по суті не було встановлено вини відповідача у такій невиплаті позивачу передбаченої заробітної плати за період з 01.02.2008 по 18.02.2008, а тому суд вважає, що позовні вимоги є частково підставними.
Не погодившись із вказаним рішенням, обидві сторони по справі подали апеляційні скарги.
Апелянт ОСОБА_1 у поданій ним апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт зазначає, що на виконання постанови Верховного Суду від 11.12.2019 у цій справі, він надав суду першої інстанції реєстр підтверджуючих документів та оригінали авансових звітів, білетів, квитанцій підтверджуючих документів в кількості 929 штук під час здійснення ним посадових обов`язків на посаді в.о. голови правління ВАТ «Оріана» за період з 01.02.2008 по 23.03.2008, першого заступника голови правління ВАТ «Оріана» з 25.03.2008 по 09.04.2009, радника голови правління ВАТ «Оріана» з 10.04.2009 по 25.09.2016, члена правління ВАТ «Оріана».
Апелянт стверджує, що суд не дослідив та не дав оцінки наступним обставинам. По-перше, наданим ним письмовим доказам (оригіналам доручень, відповідно до яких він, як член правління ВАТ «Оріана» виконував передбачені Статутом підприємства трудові обов`язки). По-друге, тій обставині, що при відстороненні від посади зберігається виплата заробітної плати. По-третє, тій обставині, що протягом усього часу до моменту виходу на пенсію він був членом правління ВАТ «Оріана», що підтверджується Статутом підприємства, протоколами Наглядової ради і Правління, тому мав отримувати заробітну плату.
Із зазначених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.
Апелянт АТ «Оріана» у поданій апеляційній скарзі не погоджується із рішенням в частині задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, зазначає, що суд зробив висновок про часткове задоволення позову про зобов`язання виплатити позивачу заробітну плату, здійснити обов`язкові відрахування, сплатити страхові внески за період з 01.02.2008 по 18.02.2008, не встановивши факту перебування позивача у трудових правовідносинах із відповідачем у вказаний період.
При цьому апелянт зауважує, що суд першої інстанції не звернув увагу, що згідно наказу №10-к від 10.09.2007 на підставі наказу Фонду державного майна України №1465 від 07.09.2007 ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі пунктів 1, 8 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін); контракт від 23.11.04 №622 з головою правління ПАТ «Оріана» вважати таким, що втратив чинність; посаду голови правління ВАТ «Оріана» вважати вакантною. Даний факт також підтверджується наказом ВАТ «Оріана» №46 від 10.09.2007 та записом у трудовій книжці ОСОБА_1 
17.09.2007 на виконання рішення загальних зборів акціонерів, які відбулись 14.09.2007, був виданий наказ №48 про приступлення ОСОБА_1 до виконання обов`язків голови правління ВАТ «Оріана» з 17.09.2007 (даний наказ виданий самим ОСОБА_1 ). Однак, жодного запису щодо вищевказаного наказу у трудовій книжці ОСОБА_1 немає. 
Згідно наказу Фонду державного майна України №1528 від 21.09.2007 ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки голови правління ВАТ «Оріана» на підставі протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ «Оріана» від 14.09.2007. У трудовій книжці ОСОБА_1 даний запис зроблено під №29 від 21.09.2007.
Також апелянт звертає увагу на те, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 31.10.2007 в справі №7/197, яке залишено без змін апеляційним судом, загальні збори акціонерів ВАТ «Оріана» від 14.09.2007 визнані недійсними.
На підставі вказаного рішення господарського суду Фонд державного майна України видав наказ №200 від 20.02.2008, згідно якого наказ Фонду державного майна України №1528 від 21.09.2007 був скасований. Цим же наказом виконання обов`язків голови правління ВАТ «Оріана» покладено на ОСОБА_1 з дати виходу цього наказу. Трудовий договір був укладений 26.02.2008. У трудовій книжці ОСОБА_1 даний запис зроблено під №30 від 20.02.2008.
Враховуючи дані обставини, апелянт вважає, що ОСОБА_1 з 10.09.2007 (дати звільнення згідно наказу №10-К) по 20.02.2008 (дату видачі наказу №200) не був у трудових відносинах з ВАТ «Оріана», оскільки наказ Фонду державного майна України №1528 є незаконним. При цьому апелянт зауважив, що позивач не оспорював вказані накази.
Також апелянт стверджує, що суд не надав належної оцінки тій обставині, що згідно ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 16.05.2007 в справі №Б-7-11/283, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.09.2007, ОСОБА_1 ще 16.05.2007 усунуто із займаної посади голови правління ВАТ «Оріана», а виконання обов`язків голови правління ВАТ «Оріана» покладено на розпорядника майна боржника арбітражного керуючого ОСОБА_2 . Таким чином, відповідно до судових рішень з 10.09.2007, що охоплює спірний період з 01.02.2008 по 18.02.2008 легітимним керівником ВАТ «Оріана» був ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді голови правління ВАТ «Оріана». 18.02.2008 в ході досудового слідства по кримінальній справі ОСОБА_1 було відсторонено на час досудового та судового слідства від займаної ним посади виконуючого обов`язки голови правління ВАТ «Оріана».
Отже, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач виконував роботу та обов`язки в.о. голови правління ВАТ «Оріана» в період з 01.02.2008 по 18.02.2008, так як фактично в даний період ОСОБА_1 не приступав до їх виконання.
Також апелянт не погоджується із рішенням суду в частині стягнення на користь позивача судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, в сумі 2 400 грн, оскільки позивач не довів факту надання правової допомоги на вказану суму, так як не надав детальний опис робіт (наданих послуг), квитанції про оплату, актів наданих послуг. Також стверджує, що оскільки факту наявності трудових відносин між ОСОБА_1 та ВАТ «Оріана» в період з 01.02.2008 по 18.02.2002 не було, то нема підстав і для стягнення витрат на правничу допомогу.
Із зазначених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу ВАТ «Оріана», у якому просить відмовити у її задоволенні. Зокрема, зазначає, що він перебував в трудових відносинах з ВАТ «Оріана» в зазначений ним період часу, як в.о. голови правління по 24.03.2008 включно, перший заступник голови правління з 25.03.2008 по 09.04.2009, радник голови правління з 09.04.2009 по 25.09.2016 (перебуваючи весь цей період часу на виборній посаді члена правління ВАТ «Оріана») (т. 1 а.с. 38-40), аж до скликання та проведення 08.11.2018 позачергових Загальних зборів акціонерів, на підставі нової редакції Статуту АТ «Оріана».
В.о. начальника Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області подав відзив на апеляційні скарги, у якому вказує, що нарахування і сплата страхових внесків є безумовним обов`язком страхувальника і повинно здійснюватися однаково як на вимогу законодавця, так і на виконання рішення суду.
Апелянт ОСОБА_1 та його представник в засіданні апеляційного суду підтримали доводи своєї апеляційної скарги, заперечили доводи апеляційної скарги АТ «Оріана». Рішення суду вважали незаконним, просили його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимого в повному обсязі.
Представник апелянта АТ «Оріана» доводи своєї апеляційної скарги підтримав, заперечив доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 . Просив рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та увалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі.
Представник третьої особи щодо апеляційних скарг поклалась на розсуд суду.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23.11.2004 між Фондом державного майна України та ОСОБА_1 укладено контракт №622, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено на посаду керівника виконавчого органу Відкритого акціонерного товариства «Оріана» (т. 1 а.с. 8-17) Відповідно до умов даного контракту, зокрема в п. 1.2 сторони погодили, що цей контракт є трудовим договором. На підставі контракту виникають трудові стосунки з керівником виконавчого органу ВАТ «Оріана». Крім того, відповідно до п. 3.1 даного контракту за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівнику встановлений посадовий оклад на рівні 2 945,79 грн. Даний контракт укладений 23.11.2004 та визначена сторонами його дія до 25.11.2005.
Наказом Фонду державного майна України №2625 від 26.11.2004 ОСОБА_1 призначено на посаду голови правління ВАТ «Оріана» (т. 1 а.с. 7).
Строк дії контракту №622 від 23.11.2004 продовжувався додатково укладеними угодами між сторонами, зокрема додаткова угода №1 від 28.10.2005 – до 23.11.2006 (т. 1 а.с. 18), додаткова угода №1 від 24.11.2006 – до 23.11.2007 (т. 1 а.с. 19). 
Відповідно до наказу Фонду державного майна України №1528 від 21.09.2007 ОСОБА_1 на підставі протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ «Оріана» від 14.09.2007, призначено виконуючим обов`язки голови правління ВАТ «Оріана» (т. 1 а.с. 20).
Між Фондом державного майна України та позивачем 09.10.2007 укладено трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки голови правління ВАТ «Оріана» (т. 1 а.с. 21-28). За даними цього договору сторони погодили розмір посадового окладу позивача в сумі 2 945,79 грн та строк дії договору – з 09.10.2007 до загальних зборів акціонерів ВАТ «Оріана», але не більше ніж три роки.
Наказом Фонду державного майна України №200 від 20.02.2008 скасовано наказ Фонду державного майна України №1528 від 21.09.2007, виконання обов`язків голови правління ВАТ «Оріана» покладено на позивача з дати виходу відповідного наказу (т. 1 а.с. 29). Підставою видання цього наказу було рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.10.2007 в справі №7/197 про визнання загальних зборів акціонерів ВАТ «Оріана» від 14.09.2007 недійсними.
Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по невиплаченій заробітній платі за період з 01.02.2008 по 18.02.2008, зобов`язавши ВАТ «Оріана» здійснити нарахування і виплату такої заробітної плати та обов`язкових відрахувань у пенсійний та інші державні фонди за період з 01.02.2008 – 18.02.2008, сплатити обов`язкові страхові внески та подати звітність про нараховану заробітну плату з 01.02.2008 по 18.02.2008 до Управління Пенсійного фонду України та відповідні соціальні фонди, суд першої інстанції виходив з того, що підставність та правомірність невиплати передбаченої заробітної плати позивачу за період з 01.02.2008 по 18.02.2008 не доведена стороною відповідача та документальними матеріалами судової справи. 
Однак, при цьому поза увагою суду залишилось те, що згідно наказу №10-к від 10.09.2007, виданого на підставі наказу Фонду державного майна України №1465 від 07.09.2007, ОСОБА_1 було звільнено з роботи згідно п. п. 1, 8 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Контракт від 23.11.2004 №622 з головою правління ВАТ «Оріана» вважати таким, що втратив чинність. Посаду голови правління ВАТ «Оріана» вважати вакантною. 
Даний факт підтверджений також наказом ВАТ «Оріана» №46 від 10.09.2007 та записом №28 у трудовій книжці ОСОБА_1 .
Також суд першої інстанції не звернув увагу на те, що 17.09.2007 ОСОБА_1 був виданий наказ №48 про його приступлення до виконання обов`язків голови правління ВАТ «Оріана» з 17.09.2007 на підставі протокольного рішення Загальних зборів акціонерів від 14.09.2007. Однак, запис про цей наказ в трудовій книжці ОСОБА_1 відсутній. Проте під №29 в його трудовій книжці мається запис, що 21.09.2007 він прийнятий на посаду виконуючого обов`язки голови правління ВАТ «Оріана» на підставі наказу Фонду державного майна України №1528 від 21.09.2007. Під №30 в трудовій книжці ОСОБА_1 зроблено запис, що 20.02.2008 скасовано наказ Фонду державного майна України № 1528 від 21.09.2007. Покладено виконання обов`язків голови правління ВАТ «Оріана».
В рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 31.10.2007 в справі №7/197, яким визнано загальні збори акціонерів ВАТ «Оріана» від 14.09.2007 недійсними, суд дійшов висновку, що ні Законом України «Про господарські товариства», ні Статутом ВАТ «Оріана» не передбачено правових повноважень загальних зборів акціонерного товариства обирати керівником виконавчого органу товариства виконуючого обов`язки голови правління. Виконуючим обов`язки голови правління АТ може призначатись на час відсутності голови правління самим головою правління або безпосередньо виконавчим органом правління товариства. Крім того, ніхто з акціонерів, не залежно від його частини акцій, не наділений правом призначати в.о. голови правління, про що збори прийняли рішення, яким делегували Фонду державного майна України право на призначення в.о. голови правління ВАТ «Оріана». Вказане рішення господарського суду залишено без змін ухвалою Вищого господарського суду України від 23.06.2009.
З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що в період з 01.02.2008 по 18.02.2008 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем, однак йому не нарахована заробітна плата за лютий місяць 2008, що підтверджується Індивідуальною відомістю про застраховану особу Пенсійного фонду України (довідка форми ОК-5) ОСОБА_1 , у зв`язку з чим в наведеній частині позов підлягає задоволенню.
Оскільки такий висновок суду першої інстанції зроблений без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що в силу ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в наведеній частині та ухвалення нового рішення у відповідній частині, то апеляційну скаргу ВАТ «Оріана» слід задоволити, скасувати рішення в частині зобов`язання ВАТ «Оріана» здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1  заробітної плати та обов`язкових відрахувань у пенсійний та інші державні фонди за період з 01.02.2008 по 18.02.2008 та по суті встановленого в наведеній частині позовних вимог відмовити.
Судом першої інстанції також встановлено, що відповідно до трудового договору, укладеного 26.02.2008 між Фондом державного майна України та ОСОБА_1 , останнього призначено виконуючим обов`язки голови правління ВАТ «Оріана», визначено, що за виконання обов`язків передбачена щомісячна виплата заробітної плати – посадовий оклад на рівні 2 945,79 грн (т. 1 а.с. 30-33). Строк дії даного договору – з 26.02.2008 до загальних зборів акціонерів ВАТ «Оріана», але не більше ніж три роки.
Наказом Фонду державного майна України №352 від 24.03.2008 ОСОБА_1 відсторонено від виконання обов`язків голови правління ВАТ «Оріана» на підставі постанови прокуратури м. Калуш Івано-Франківської області від 18.02.2008, у зв`язку з пред`явленням йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 382 та ч. 2 ст. 367 КК України.
Крім того, позивачем надано суду копію наказу ВАТ «Оріана» №5 від 25.03.2008, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника голови правління ВАТ «Оріана». Даним наказом передбачено, що повноваження ОСОБА_1 на даній посаді мають бути обумовленні окремою довіреністю за підписом в.о. голови правління ОСОБА_3 . При цьому сторонами у даній справі не забезпечено надання відповідних доказів, які б вказували на видання такої довіреності з чітким викладом повноважень ОСОБА_1 на посаді першого заступника голови правління ВАТ «Оріана» з 25.03.2008.
Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області в справі №1-8/09 від 20.01.2009, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.04.2009 та ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 04.02.2010 (т. 4 а.с. 150 – 162), ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених статтями 364 ч. 2, 367 ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в установах чи організаціях усіх форм власності строком на 2 роки зі сплатою штрафу в розмірі 2 000 грн. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 2 роки.
Наказом ВАТ «Оріана» від 18.05.2009 (т. 4 а.с. 163) ОСОБА_1 – в.о. голови правління ВАТ «Оріана» звільнено з роботи з 09.04.2009 згідно ст. 36 п. 7 КЗпП України на підставі вироку від 20.01.2009, який набув законної сили 09.04.2009.
З оглянутої трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що запис про його звільнення з роботи з 09.04.2009 на підставі наказу від 18.05.2009 за ст. 36 п. 7 КЗпП України відсутній, натомість під №33 мається запис, що 10.04.2009 він переведений на посаду радника голови правління на підставі наказу №9 від 10.04.2009. 
Як ствердив апелянт ОСОБА_1 в засіданні апеляційного суду, трудову книжку він забрав з відділу кадрів ВАТ «Оріана» в січні місяці 2008 року (з часу призначення в.о. голови правління - розпорядника майна Рибачука В.В.) і з того часу зберігав її в себе.
За даними наказу ВАТ «Оріана» №1 від 17.01.2008 (т. 4 а.с. 89) розпорядника майна ОСОБА_2 призначено на посаду в.о. голови правління з 10.09.2007. 
Згідно пп. 1.3 п. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58, зареєстрованої в Мінюсті 17.08.1993 №110 (далі Інструкції), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. В абз. 5 пп. 4.1 п. 4 цієї Інструкції встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.
Наведені положення кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 24 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати трудову книжку (у разі наявності) та положеннями ч. 1 ст. 47 КЗпП, за змістом якої власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
З аналізу вказаних норм матеріального права слідує, що на період перебування особи у трудових відносинах з роботодавцем, трудова книжка зберігається у роботодавця.
Згідно п. 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Таким чином, судом встановлено, що позивач, зберігаючи трудову книжку в себе всупереч наведених положень чинного на той час законодавства, не надав її особі, відповідальній за ведення трудової книжки, для вчинення запису про його звільнення з роботи з посади в.о. голови правління ВАТ «Оріана» з 09.04.2009 на підставі наказу ВАТ «Оріана» від 18.05.2009.
Судом також встановлено, що позивач звертався до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до ВАТ «Оріана» про стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме за період 21.02.2008 - 30.04.2008 та моральної шкоди (т. 4 а.с. 166-170). При цьому, позивачем в обґрунтування правомірності заявлених вимог, вказано, що на роботу його не пускають, а заробітну плату не виплачують.
Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.03.2010, залишеним без змін ухвалою колегії суддів Верховного Суду України від 27.08.2010 (т. 4 а.с. 171-176), за результатами перегляду рішення Калуського міськрайонного суду від 22.12.2009 за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Оріана» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.02.2008 в сумі 100 499,50 грн, 6 307,38 грн – компенсації втрати частини заробітку, 58 472,55 грн – підзвітних сум, 4 966,24 грн – страхових сум по листках непрацездатності; стягнення з ОСОБА_2 20 000,00 грн моральної шкоди та визнання незаконним дій ОСОБА_2 щодо направлення йому листа від 28.05.2009 і видання наказу №12 к ВАТ «Оріана» від 18.05.2009 про звільнення його з роботи відмовлено у задоволенні позову. При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що, починаючи з 18.02.2008 до вирішення даного спору судом першої інстанції, тобто до 22.12.2009 ОСОБА_1 не виконував правил внутрішнього трудового розпорядку ВАТ «Оріана» і на роботу не виходив. Даний факт, за висновками суду, підтверджується копіями табелю обліку використання робочого часу та копіями актів про відсутність позивача на робочому місці.
Отже рішенням суду апеляційної інстанції від 25.03.2010 в справі №22-ц-331/2010, яке набрало законної сили, підтверджено правомірність дій відповідача – ВАТ «Оріана» стосовно відсутності зобов`язань по виплаті заробітної плати позивачу з 18.02.2008. Крім того, судом відхилено доводи ОСОБА_1 стосовно призначення наказом від 25.03.2008 за підписом ОСОБА_3 його виконуючим обов`язки голови правління, оскільки призначення на посаду ОСОБА_3 судом визнано незаконним, а призначення на посаду позивача було неправомірним.
Наведена обставина підтверджується також постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.10.2008 у справі №2-а-4181/08, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2009 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.11.2012, якою визнано незаконним та скасовано наказ Фонду державного майна України №352 від 24.03.2008 в частині покладення обов`язків голови правління ВАТ «Оріана» на ОСОБА_3 , а, відповідно, є і незаконним наказ в.о. голови правління Алєщенка В.В від 10.04.2009 за №9 про призначення позивача на вакантну посаду радника голови правління ВАТ «Оріана».
Судом також встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.03.2012 у справі №2-1003, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03.04.2012, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ВАТ «Оріана» про поновлення на роботі на посаді радника голови правління та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. Суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про поновлення його на посаді радника голови правління ВАТ «Оріана».
З оглянутих копій табелів обліку використання робочого часу ВАТ «Оріана», починаючи з 21.12.2009 по вересень 2016 включно, судом встановлено відсутність відображеної інформації про вихід ОСОБА_1 на роботу та облік використаного часу у вказаний період.
В силу дії ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на встановлені обставини справи про відсутність доказів обліку робочого часу позивача та встановлені обставини в наведених вище судових рішеннях у цивільних справах щодо трудових відносин ОСОБА_1 з ВАТ «Оріана» та господарських спорів за його участю, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем про його перебування в трудових відносинах з відповідачем та виконання ним своїх посадових обов`язків в період з 18.02.2008 по 26.09.2016.
За приписами ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ч. 1 ст. 93 КЗпП України заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. 
Таким чином, обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), про що йдеться у ст. 94 КЗпП України і ст. 1 Закону України «Про оплату праці» та гарантовані державою виплати, передбачені ст. 12 цього Закону.
Згідно матеріалів справи позивач в підтвердження обґрунтування вимог про нарахування заробітної плати з 01.02.2008 по 26.09.2016 подав сформовані реєстри підтверджуючих документів у зв`язку із виконанням трудових обов`язків за період з 01.02.2008 по 29.04.2014 на загальну суму 130 394,28 грн, яку просив також стягнути з відповідача в заяві про збільшення позовних вимог від 05.03.2020. 
Зокрема, за період з лютого 2008 по 22 грудня 2009 позивач надав сформований ним реєстр підтверджуючих документів, квитанції, рахунки, проїзні документи на загальну суму 58 472,55 грн. 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16 квітня 2021 провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Оріана», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про зобов`язання здійснити нарахування заробітної плати та обов`язкових відрахувань у пенсійний та інші державні фонди в частині вимог про стягнення 58 472,55 грн витрат у зв`язку з виконанням ним функціональних обов`язків на посадах ВАТ «Оріана» закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Ухвала мотивована тим, що рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області у справі №22-ц-331/2010 від 25.03.2010, яке набрало законної сили, відмовлено ОСОБА_1 в стягненні з ВАТ «Оріана» 58 472,55 грн, які затрачені позивачем на проїзд до місця роботи і на відрядження, оскільки позивачем не доведено, що він після відсторонення від займаної посади виконував у відповідача іншу роботу та направлявся адміністрацією ВАТ «Оріана» у відрядження та затрачені ним кошти на бензин для заправки власного автомобіля підлягають компенсації за рахунок відповідача. 
Стосовно заявлених до відшкодування позивачем витрат за період з 22.12.2009 - 29.04.2014 на загальну суму 58 921,73 грн, в підтвердження яких ним подані до суду квитанції про оплату послуг ксерокопіювання, послуги мобільного зв`язку, придбання бензину, відрядне посвідчення, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що надані ним документи не містять у собі будь-яких відомостей про участь позивача у господарській діяльності відповідача ВАТ «Оріана», тобто не підтверджують наявність між ним та відповідачем трудових відносин, у зв`язку з чим підставно відмовив ОСОБА_1 в наведеній частині позову.
Частиною 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
З огляду на встановлені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що зважаючи на відсутність доказів обліку робочого часу позивача, та з урахуванням того, що надані суду матеріали не забезпечені належними доказами про виконання посадових обов`язків позивачем за дорученням роботодавця в період з 18.02.2008 по 26.09.2016, вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача нарахувати йому та виплатити за вказаний період заробітну плату з відрахуванням податків та обов`язкових платежів у державні фонди є безпідставними і не підлягають задоволенню.
Доводи апелянта, що судом не досліджено та не дано оцінку доказам, наданим ним в реєстрі підтверджуючих документів та оригіналів авансових звітів, білетів, квитанцій підтверджуючих документів в кількості 929 штук під час здійснення ним посадових обов`язків на посадах в.о. голови правління, першого заступника голови правління, радника голови правління ВАТ «Оріана», члена правління ВАТ «Оріана» в період з 01.02.2008 по 25.09.2016 є голослівними, спростовуються мотивувальною частиною рішення та зводяться до переоцінки доказів, що є поза компетенцією апеляційного суду.
Не приймаються до уваги і доводи апелянта, що при відстороненні від посади зберігається виплата заробітної плати, про що розтлумачив Конституційний Суд України в рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010, оскільки такі доводи апелянта є суб`єктивним трактуванням вказаного рішення суду.
Відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 суд вирішив: в аспекті конституційного звернення положення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV «члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов`язків» слід розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства у будь-який час і будь-яких підстав усунути особу (осіб) від виконання обов`язків члена (членів) виконавчого органу за умови, якщо в установчих документах товариства не визначено таких підстав. Усунення члена виконавчого органу товариства від виконання своїх обов`язків, яке передбачене частиною третьою статті 99 Цивільного кодексу України, не є відстороненням працівника від роботи в розумінні статті 46 Кодексу законів про працю України. 
Верховний Суд в постанові від 01 квітня 2020 року в справі № 359/1022/18 зробив висновок, що відсторонення позивача від роботи з подальшим звільненням було законним, тому у роботодавця були відсутні підстави нараховувати та сплачувати заробітну плату за час відсторонення працівника.
В даній справі позивач був відсторонений постановою старшого слідчого прокуратури м. Калуша від 18.02.2008 від займаної ним посади виконуючого обов`язки голови правління ВАТ «Оріана», як обвинувачений на час досудового та судового слідства. На підставі вироку Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.01.2009, який набув законної сили 09.04.2009, наказом ВАТ «Оріана» від 18.05.2009 ОСОБА_1 – в.о. голови правління ВАТ «Оріана» звільнено з роботи з 09.04.2009 згідно ст. 36 п.7 КЗпП України.
Тому такі доводи апелянта не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, що позивач на законній підставі був відсторонений від займаної ним посади, функціональні обов`язки не виконував з 18.02.2008 по день звільнення 09.04.2009, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача провести йому нарахування та виплату заробітної плати за вказаний період з відрахуванням обов`язкових податків та платежів в державні фонди. 
Посилання апелянта на те, що протягом усього часу до моменту виходу на пенсію він був членом правління ВАТ «Оріана», що підтверджується Статутом підприємства, протоколами Наглядової ради і Правління, тому мав отримувати заробітну плату, не беруться до уваги, оскільки такі не вказують на неправильність висновків суду першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і їм дана оцінка в сукупності встановлених обставин справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене та з урахуванням положень частини першої статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній ним частині - без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Згідно ч. ч. 1, 3 п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями ч. 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За приписами ч. 2 ст. 141 ЦПК України, якою визначено розподіл судових витрат між сторонами, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, у зв`язку з частковим задоволенням позову ОСОБА_1 , з ВАТ «Оріана» стягнуто на його користь 2 400 грн витрат за надання професійної правничої допомоги. 
З урахування положень ч. ч. 2, 13 ст. 141 ЦПК України рішення суду в частині розподілу витрат по оплаті правничої допомоги слід скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в стягненні витрат по оплаті професійної правничої допомоги.
Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оріана» задовольнити.
Скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 16 квітня 2021 року в частині стягнення з ВАТ «Оріана» на користь ОСОБА_1 заборгованості по невиплаченій заробітній платі за період з 01.02.2008 по 18.02.2008, зобов`язання ВАТ «Оріана» здійснити нарахування і виплату такої заробітної плати та обов`язкових відрахувань у пенсійний та інші державні фонди за період з 01.02.2008 – 18.02.2008, сплатити обов`язкові страхові внески та подати звітність про нараховану заробітну плату з 01.02.2008 по 18.02.2008 до Управління Пенсійного фонду України та відповідні соціальні фонди, та в частині стягнення з ВАТ «Оріана» на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в сумі 2 400,00 грн. В цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог та в стягненні витрат по оплаті професійної правничої допомоги. 
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Головуюча                                                                М.Д. Горейко
Судді:                                                                        І.О. Максюта
                                                                               О.О. Томин
Повний текст постанови складено 02 грудня 2021 року