П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/4831/18 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.  
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
12 жовтня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Білої Л.М.  Курка О. П. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, визнання недійсним та скасування наказу, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 в частині направлення до Військової частини НОМЕР_2 листа за №3402 від 14.08.2018 "Про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності" та телеграми від 06.12.2018 №4847 "Про уточнення заподіяної шкоди";
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 в частині винесення наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 28 серпня 2018 року №439 "Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі" та наказу від 14.12.2018 №686 "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28.08.2018";
- визнати недійсним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 28 серпня 2018 року №439 та наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 14.12.2018 № 686.
В обґрунтування позову зазначив, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 28.08.2018 № 439 "Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі" позивача та наказ № 686 від 14.12.2018  прийнятий у зв`язку з уточненням розрахунку заподіяної шкоди, а саме: про  внесення змін до наказу № 439 від 28.08.2018 є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а тому на думку позивача підлягають скасуванню. Зазначив, що висновки щодо понаднормового списання автомобільного пального є безпідставними, оскільки аудиторським звітом за результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності частини НОМЕР_1 , безпосередньо в діях позивача не виявлено ознак перелічених у пункті 13 Положення діянь. Зокрема, не встановлено можливих мети та мотиву вчиненого позивачем правопорушення, на думку відповідача, правопорушення, внаслідок якого державі було б завдано шкоди; не встановлено причинного зв`язку між протиправною поведінкою позивача і настанням шкоди, які згідно пункту 3 Положення є обов`язковими і необхідними умовами притягнення до матеріальної відповідальності.
Рішенням Житомирського  окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 позов задоволено .
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
Позивач своїм правом передбаченим, ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 12 серпня 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги,  колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи,  в період з березня 2009 року по січень 2017 року позивач проходив військову службу на посаді начальника транспортного відділу військової частини НОМЕР_1 (том 1 а.с.9).
В січні 2017 року ОСОБА_1 , на підставі наказу командувача Сухопутніх військ Збройних Сил України від 13 січня 2017 року №9, був переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 на посаду начальника цеху боєприпасів.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.04.2017 №81, ОСОБА_1 з 14 квітня 2017 року був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (том 1 а.с.40).
Судом встановлено, що Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудиту (м. Вінниця) на підставі пункту 1.3 Плану діяльності Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України та підпорядкованих територіальних управлінь на ІІ півріччя 2018 року та відповідно до Стандартів внутрішнього аудиту, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 04.10.2011 №1247, Порядку проведення внутрішнього аудиту Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 17.11.20112 №753 та відповідно до питань, визначених програмою проведення аудиту, яка 09.07.2018 затверджена начальником Центрального територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, був проведений фінансовий аудит та аудит відповідності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.04.2016 по 30.06.2018.
За наслідками проведеного аудиту Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудиту складений аудиторський звіт від 10.08.2018 №234/3/55аз (том 1 а.с.194-242).
Зі змісту вищезазначеного аудиторського звіту від 10.08.2018 №234/3/55аз вбачається, що під час дослідження законності витрачання матеріальних цінностей, списання на видатки, правильності відображення за обліком аудитом було встановлено понаднормове списання автомобільного пального в кількості 5469 літрів на суму 151,56 тис. грн. (том 1 а.с.230-231).
Вказаний висновок був зроблений з огляду на наступне: "Начальник транспортного відділу майор ОСОБА_1 за донесенням №85 за квітень 2016 року списав 2452 літрів автомобільного бензину та 7081 літрів дизельного пального. Водночас, аналізом підтверджуючих первинних документів встановлено факти застосування при розрахунку витрати пального, за шляховими листами №17/895, 17/855, 17/799, 17/685, 17/629, 17/594, 17/569, 17/333, 17/891, 17/676, 17/334, 17/889, 17/858, 17/854, 17/798 одночасно надбавок у розмірі 10 % - рух в колоні, 10 % - понижені швидкості та 10 % - перевезення боєприпасів, що є порушенням вимог п. 60.5 Норми витрати пального №1 зі змінами відповідно наказу Міністра оборони України № 513 від 13.10.2019.
Відповідно до пункту 60.5 Норм витрати пального №1 зі змінами відповідно наказу Міністра оборони України № 513 від 13.10.2019, норма витрати пального збільшується на 10 % під час виконання робіт, що потребують понижених швидкостей (до 20 км/год) у задовільних дорожніх умовах (перевезення крупно габаритних, вибухонебезпечних, скляних, крихких тощо вантажів, робота кінознімальних і аналогічних спеціальних автомобілів, рух у колонах тощо). Цей коефіцієнт застосовується окремо на частину маршруту з відповідними умовами руху, що повинно бути відповідним чином задокументовано (розпорядження, записами відповідних осіб у шляхових листах тощо).
Враховуючи вищевикладене, за донесенням №85 майор ОСОБА_1 понаднормово списав 470 літрів дизельного пального.
Аналогічно, внаслідок невірного застосування коригуючих коефіцієнтів, визначених Нормами витрати пального №1 (зі змінами), понаднормово списано автомобільного пального в кількості 5469 літрів на суму 151,56 тис. гривень (246 випадків) відповідно наказу Міністра оборони України №513 від 13.10.2019".
В додатку №6 до аудиторського звіту від 10.08.2018 №234/3/55аз містився розрахунок заподіяної шкоди в наслідок незаконного списання пального, за підписом інспектора відділу аудиту тилового забезпечення Центрального територіального управління внутрішнього аудиту майором ОСОБА_2 , який має вигляд: автомобільний бензин 126 л /95 кг, ціна за літр 28,69 грн., загальна сума 3614,94 грн.; дизельне пальне 5343 л/4542 кг, ціна за літр 27,69 грн., загальна сума 147 947,67 грн.
У зв`язку з цим, в аудиторському звіті від 10.08.2018 №234/3/55аз Центральне територіальне управління внутрішнього аудиту висловило пропозицію прийняти рішення щодо відшкодування незаконного списання автомобільного пального на загальну суму 151,56 тис. грн. (том 1 а.с.237).
Однак, на час проведення Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудиту за наслідками фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.04.2016 по 30.06.2018 та складання аудиторського звіту від 10.08.2018 №234/3/55аз, майор ОСОБА_1 , який в період з березня 2009 року по січень 2017 року перебував на посаді начальника транспортного відділу військової частини НОМЕР_1 , та відповідно до його функціональних обов`язків зобов`язаний був здійснювати контроль за ощадливим витраченням і правильністю застосування пального та мастильних матеріалів в озброєнні, бойовій та іншій техніці служби, вже проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .
З огляду на вказані обставити та висновки аудиторського звіту від 10.08.2018 №234/3/55аз, командир військової частини НОМЕР_1 , керуючись п. 29 Положення "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі" від 23.06.1995 №243/95 направив командиру військової частини НОМЕР_2 лист від 14.08.2018 №3402, в якому повідомив про те, що за результатами фінансового аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.04.2016 по 30.06.2018 встановлено понаднормове списання автомобільного пального в кількості 5469 літрів на суму 151.56 тис. гривень, що в кратному співвідношенні становить 454,68 тис. гривень, яке виникло з вини начальника транспортного відділу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 .. Враховуючи вказане, командир військової частини НОМЕР_1 разом з листом від 14.08.2018 №3402 направив командиру військової частини НОМЕР_2 витяг з аудиторського звіту від 10.08.2018 №234/3/55аз для притягнення винної особи до матеріальної відповідальності та відшкодування збитків (том 1 а.с.10-12).
28 серпня 2018 року командир військової частини НОМЕР_2 видав наказ №439 "Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі", яким, з метою виконання пропозицій до аудиторського звіту за результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.04.2016 по 30.06.2018 та згідно повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2018 №3402, наказав провідному бухгалтеру ФЕВ поставити на облік дебіторську заборгованість в сумі 454,68 тис. гривень, яка виникла з вини майора ОСОБА_1 , а також щомісяця проводити утримання з грошового забезпечення майора ОСОБА_1 у розмірі 20 % з урахуванням вимог чинного законодавства та перераховувати утримання в дохід держави (том 1 а.с.13).
06 грудня 2018 року командиром військової частини НОМЕР_1 була надіслана телеграма №4847 командиру військової частини НОМЕР_2 та уточнення до розрахунку заподіяної майором ОСОБА_1 шкоди. У зв`язку з цим, командиром військової частини НОМЕР_2 був прийнятий наказ від 14.12.2018 №686 "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28.08.2018 №439", яким наказав провідному бухгалтеру ФЕВ зменшити суму поставленої на облік дебіторської заборгованості до суми вказаної в уточненому розрахунку, а саме 143172,54 гривень, яка виникла з вини майора ОСОБА_1 , а також щомісяця проводити утримання з грошового забезпечення майора ОСОБА_1 у розмірі 20% з урахуванням вимог чинного законодавства та перераховувати утримання в дохід держави (том 3 а.с.5).
Вважаючи протиправними дії військової частини НОМЕР_2 в частині прийняття наказів №439 від 28.08.2018, №686 від 14.12.2018 та дії військової частини НОМЕР_1 в частині направлення листа №3402 від 14.08.2018, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.
Житомирським окружним адміністративним судом було прийнято рішення від 05.02.2019, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 та до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, визнання недійсними та скасування наказу №439 від 28.08.2018 та наказу №686 від 14.12.2018 було відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019 по справі №240/4831/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року залишено без змін.
Не погодившись з прийнятими судовими рішеннями ОСОБА_1 оскаржив їх в касаційному порядку до Верховного Суду.
Постановою Верховного Суду від 29 листопада 2019 року касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, скасовано рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі №240/4831/18, а справу направлено на новий судовий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що дії Військової частини НОМЕР_1 здійснені під час проведення службового розслідування були протиправними, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
На момент виникнення спірних правовідносин загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затверджену Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (далі - Положення №243/95-ВР).
Преамбулою Положення №243/95-ВР визначено, що відповідно до Конституції України та інших актів законодавства України військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді. Особи, які посягають на державну власність, недбало ставляться до озброєння, техніки та іншого військового майна, притягаються до матеріальної відповідальності.
Відповідно до пункту 2 Положення №243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
При цьому, військовим майном, в розумінні норм Положення №243/95-ВР, є державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.
Згідно з пунктом 3 Положення №243/95-ВР військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності:
а) заподіяння прямої дійсної шкоди;
б) протиправної їх поведінки;
в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;г) вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Відповідно до пункту 13 Положення №243/95-ВР військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Водночас, абзацом 3 пункту 2 Положення №243/95-ВР визначено, що у випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.
Згідно з пунктом 14 Положення №243/95-ВР військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Порядок відшкодування шкоди визначений у розділі IV Положення №243/95-ВР.
Пунктами 17-19 розділу IV Положення №243/95-ВР визначено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.
Розслідування проводиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.
Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.
Згідно з пунктом 21 розділу IV Положення №243/95-ВР у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.
До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.
Висновок підписується офіцером, який проводив розслідування. Всі матеріали розслідування подаються на розгляд командиру (начальнику) військової частини, який його затверджує у разі прийняття рішення про стягнення з винного встановленої шкоди.
Відповідно до пункту 23 розділу IV Положення №243/95-ВР командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.
У разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин.
Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку.
Водночас, абзацами 4 та 5 пункту 17 розділу IV Положення №243/95-ВР передбачено, що розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
Відповідно до пункту 29 розділу IV Положення №243/95-ВР якщо військовослужбовця переведено на нове місце служби до прийняття рішення про відшкодування заподіяної ним шкоди, то матеріали розслідування, дізнання, рішення органів попереднього слідства та суду або витяг з акта ревізії, перевірки, інвентаризації надсилаються у п`ятиденний термін після закінчення розслідування, ревізії, перевірки чи інвентаризації на нове місце служби винного для притягнення його до матеріальної відповідальності. Командир (начальник) військової частини за новим місцем служби винної особи зобов`язаний у 15-денний термін з дня надходження матеріалів про заподіяння шкоди видати наказ щодо притягнення цієї особи до матеріальної відповідальності.
З матеріалів справи встановлено, що оскаржувані в даній справі наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 28 серпня 2018 року №439 "Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі" та наказ від 14.12.2018 №686 "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28.08.2018" були прийняті військовою частиною НОМЕР_2 на підставі висновку аудиторського звіту від 10.08.2018 №234/3/55аз, складеного Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудиту за наслідками фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.04.2016 по 30.06.2018, про понаднормове списання автомобільного пального в кількості 5469 літрів на суму 151,56 тис. грн. (том 1 а.с.194-242).
Наказом Міністра оборони України №753 від 14.11.2012 установлено, що Службу внутрішнього аудиту Збройних Сил України становлять Департамент внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України, Територіальне управління внутрішнього аудиту військових частин, безпосередньо підпорядкованих Міністерству оборони України та Генеральному штабу Збройних Сил України, Північно-Східне територіальне управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю, Західне територіальне управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю, Південне територіальне управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю та Центральне територіальне управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю. Цим же наказом затверджено Порядок проведення внутрішнього аудиту підрозділами Служби внутрішнього аудиту Збройних Сил України (далі - Порядок №753).
Відповідно до пункту 1.2 Порядку №753 внутрішній аудит це діяльність Служби, спрямована на удосконалення системи управління фінансовими та матеріальними ресурсами, запобігання фактам незаконного, неефективного та нерезультативного використання підконтрольними суб`єктами бюджетних коштів та державного (військового) майна, виникненню помилок чи інших недоліків у їх діяльності, поліпшення внутрішнього контролю.
З матеріалів справи вбачається, що Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудиту проводився фінансовий аудит та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.04.2016 по 30.06.2018.
Згідно з пунктами 1.8. та 1.9 Порядку №753 під час фінансового аудиту оцінюється діяльність підконтрольних суб`єктів щодо законності та достовірності фінансової, бюджетної, податкової, статистичної, внутрішньогосподарської (управлінської) та інших видів звітності, правильності ведення бухгалтерського обліку. Натомість, під час аудиту відповідності оцінюється діяльність підконтрольних суб`єктів щодо дотримання актів законодавства, планів, процедур, контрактів з питань стану збереження і використання фінансових і матеріальних ресурсів, інформації та управління державним (військовим) майном, об`єктами державної власності.
Пунктами 7.3.-7.5 Порядку №753 передбачено, що офіційними документами внутрішнього аудиту є аудиторський звіт та довідка.
Аудиторський звіт складається за результатами аудиту та містить відомості про хід аудиторського дослідження, стан системи внутрішнього контролю, аудиторський висновок і рекомендації щодо діяльності підконтрольного суб`єкта залежно від характеру виявлених проблем.
Аудиторський звіт складається зі вступної, аналітичної, підсумкової частин та додатків. Форма аудиторського звіту і довідок, вимоги щодо їх складання, використання та зберігання затверджуються директором Департаменту відповідно до Стандартів, інших нормативно-правових актів з внутрішнього аудиту та наказів Міністра оборони України.
Аудиторський висновок викладається у підсумковій частині та може бути: безумовно-позитивним; умовно-позитивним, який поділяється на задовільно-позитивний та слабко-позитивний; негативним.
Так, в аудиторському звіті Центрального територіального управлінням внутрішнього аудиту від 10.08.2018 №234/3/55аз, скаденому за наслідками фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.04.2016 по 30.06.2018, був зроблений аудиторський висновок про понаднормове списання автомобільного пального в кількості 5469 літрів на суму 151,56 тис. грн. (том 1 а.с.194-242).
Підставою для такого висновку стали виявлені під час аудити обставини про те, що начальник транспортного відділу майор ОСОБА_1 за донесенням №85 за квітень 2016 року списав 2452 літрів автомобільного бензину та 7081 літрів дизельного пального. Водночас, аналізом підтверджуючих первинних документів було встановлено факти застосування при розрахунку витрати пального, за шляховими листами №17/895, 17/855, 17/799, 17/685, 17/629, 17/594, 17/569, 17/333, 17/891, 17/676, 17/334, 17/889, 17/858, 17/854, 17/798 одночасно надбавок у розмірі 10 % - рух в колоні, 10 % - понижені швидкості та 10 % - перевезення боєприпасів, що є порушенням вимог п. 60.5 Норми витрати пального №1 зі змінами відповідно наказу Міністра оборони України № 513 від 13.10.2019. Враховуючи вищевикладене, аудиторами виявлено, що за донесенням №85 майор ОСОБА_1 понаднормово списав 470 літрів дизельного пального. Аналогічно, внаслідок невірного застосування коригуючих коефіцієнтів, визначених Нормами витрати пального №1 (зі змінами), понаднормово списано автомобільного пального в кількості 5469 літрів на суму 151,56 тис. гривень (246 випадків).
Саме на підставі аудиторського звіту від 10.08.2018 №234/3/55аз та його висновків про понаднормове списання автомобільного пального в кількості 5469 літрів на суму 151,56 тис. грн. військовою частиною НОМЕР_2 було прийнято наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 28 серпня 2018 року №439 "Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі" та наказ від 14.12.2018 №686 "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28.08.2018".
Водночас суд зазначає, що зміст пункту 17 розділу IV Положення №243/95-ВР свідчить, що висновок ревізії (перевірки) може бути підставою для прийняття рішення про відшкодування заподіяної військовослужбовцем шкоди, без проведення при цьому відповідного розслідування, виключно у випадку коли у такому висновку встановлені причини, розмір шкоди та винні особи.
Більш того, відповідно до пункту 3 Положення №243/95-ВР військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.
Таким чином, системний аналіз пункту 3 та пункту 17 розділу IV Положення №243/95-ВР дає суду підстави зробити висновок, що аудиторський звіт від 10.08.2018 №234/3/55аз міг би бути підставою для притягнення позивача до матеріальної відповідальності у вигляді відшкодування заподіяної шкоди, без проведення командиром військової частини відповідного розслідування, лише у випадку, якби у вказаному звіті були встановлені:
1) наявність прямої дійсної шкоди та причини її виникнення;
2) розмір заподіяної шкоди;
3) особа (особи) винні у заподіянні цієї шкоди.
При цьому, зазначаючи особу, винну у заподіянні шкоди, аудитори мали б під час аудиту встановити та у своєму аудиторському звіті зазначити чи мали місце та в чому полягали протиправні дії винної особи; дослідити чи вчинені протиправні дії мали наслідком заподіяної шкоди (тобто встановити наявність причинного зв`язку між протиправними діями особи і настанням шкоди), а також встановити наявність вини особи у заподіянні такої шкоди.
Дослідивши під час розгляду справи зміст аудиторського звіту Центрального територіального управлінням внутрішнього аудиту від 10.08.2018 №234/3/55аз, скаденого за наслідками фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.04.2016 по 30.06.2018, суд встановив, що він містить висновок про те, в чому полягала шкода заподіяну державі - в понаднормовому списанні за донесеннями майора ОСОБА_1 автомобільного пального в кількості 5469 літрів, а також висновок про розмір цієї шкоди - 151,56 тис. гривень.
Крім того, аудиторський звіт Центрального територіального управлінням внутрішнього аудиту від 10.08.2018 №234/3/55аз містить також висновок про причини виникнення такої шкоди, які полягали у застосуванні при розрахунку витрат пального, за шляховими листами №17/895, 17/855, 17/799, 17/685, 17/629, 17/594, 17/569, 17/333, 17/891, 17/676, 17/334, 17/889, 17/858, 17/854, 17/798 одночасно надбавок у розмірі 10 % - рух в колоні, 10% - понижені швидкості та 10% - перевезення боєприпасів, що є порушенням вимог п. 60.5 Норми витрати пального №1 зі змінами відповідно наказу Міністра оборони України № 513 від 13.10.2019.
Відповідно до п.6.4 Порядку списання військового майна у Збройних Силах України затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12.01.2015 № 17 у військовій частині пальне, яке використане підрозділами, списується за донесеннями про наявність та рух військового майна. Донесення складається на підставі записів у таких облікових документах: зокрема, дорожніх листах - при використанні наземних транспортних засобів та плавучих засобів. До донесення в обов`язковому порядку додаються зазначені вище облікові документи. Таким чином, первинними документами, на підставі яких складається донесення про списання пального, є дорожні листи.
Разом з тим, як свідчить зміст аудиторського звіту Центрального територіального управлінням внутрішнього аудиту від 10.08.2018 №234/3/55аз, обставини щодо того, яка службова особа військової частини НОМЕР_1 здійснювала розрахунки витрат пального, за шляховими листами №17/895, 17/855, 17/799, 17/685, 17/629, 17/594, 17/569, 17/333, 17/891, 17/676, 17/334, 17/889, 17/858, 17/854, 17/798 аудиторами не встановлювались, та відповідно в аудиторському звіті Центрального територіального управлінням внутрішнього аудиту від 10.08.2018 №234/3/55аз відображені не були.
Вказане свідчить, що аудиторський звіт Центрального територіального управлінням внутрішнього аудиту від 10.08.2018 №234/3/55аз не містить висновку про те, що протиправні дії щодо застосування при розрахунку витрат пального, за шляховими листами №17/895, 17/855, 17/799, 17/685, 17/629, 17/594, 17/569, 17/333, 17/891, 17/676, 17/334, 17/889, 17/858, 17/854, 17/798 одночасно надбавок у розмірі 10 % - рух в колоні, 10% - понижені швидкості та 10 % - перевезення боєприпасів, були вчинені саме ОСОБА_1 .
Колегія суддів звертає увагу, що у пункті 3 аудиторського звіту від 10 серпня 2018 року № 234/3/55аз визначено понаднормове списання автомобільного пального в кількості 5469 літрів на суму 151,56 тис. гривень з посиланням на додаток № 6 до вказаного звіту.
Водночас у додатку 6 до аудиторського звіту від 10 серпня 2018 року №234/3/55аз (том 2 а.с.3-8) наведено 246 дорожніх листів, за якими виявлено понаднормове списання пального, однак з них лише 235 дорожніх листів за підписом позивача. Крім того, вказані 235 дорожніх листи складались водіями відповідних транспортних засобів, натомість позивач перевіряв та своїм підписом підтверджував правильність їх оформлення, а не правильність зазначеного в них розрахунків витрат пального. Крім того, в даному реєстрі (том 2 а.с.3-8) командирами підрозділу, в якому здійснено понаднормове списання пального, окрім майора ОСОБА_1 зазначені і інші посадові особи, однак розрахунок заподіяної шкоди в наслідок незаконного списання пального був здійснений в розрізі загальної кількості пального (5469 л) на загальну суму 151562,61 грн., без прив`язки до конкретної особи (а.с.2, том 2).
Вказане свідчить про те, що висновками аудиторського звіту встановлено факт фінансового порушення щодо незаконного списання автомобільного пального посадовими особами військової частини НОМЕР_1 , однак не встановлено одноособової вини ОСОБА_1 в незаконному списанні автомобільного пального загальної кількості пального в розмірі 5469 л на загальну суму 151,56 тис. гривень.
Крім того, підтвердженням того, що аудиторським звітом від 10 серпня 2018 року №234/3/55аз не встановлено вини позивача у понаднормовому списанні пального є наявний у матеріалах справи лист Центрального територіального управління внутрішнього аудиту від 21 лютого 2019 року № 234/115-і, направлений командирам військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_1 за наслідками опрацювання звернення щодо надання роз`яснення пункту 8 розділу ІІ та розділу ІІІ висновку аудиторського звіту від 10 серпня 2018 року №234/3/55аз. У вказаному листі Центральне територіальне управління внутрішнього аудиту повідомило, що під час аудиту, за наслідками якого складено аудиторський звіт від 10 серпня 2018 року №234/3/55аз, «досліджень щодо встановлення винних осіб не проводилось. Рекомендацій щодо притягнення до матеріальної відповідальності осіб не надавалось. З метою встановлення винних у понаднормову списанні палива, керуючись пунктом 17 Положення № 243/95-ВР, командир військової частини НОМЕР_1 зобов`язаний був призначити розслідування, за результатами якого визначити посадових осіб та притягнути їх до матеріальної відповідальності. Інформації щодо проведення такого розслідування в Управлінні немає» (том 3 а.с.66).
Враховуючи всі вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що аудиторський звіт Центрального територіального управлінням внутрішнього аудиту від 10.08.2018 №234/3/55аз, не є тим документом, на підставі якого, в розумінні пункту 17 розділу IV Положення №243/95-ВР, може бути прийняте рішення про відшкодування військовослужбовцем заподіяної шкоди, без проведення при цьому відповідного розслідування, оскільки вказаним звітом не встановлено конкретної особи, винної у понаднормовому списанні автомобільного пального в кількості 5469 літрів на суму 151,56 тис. гривень.
В даному випадку військова частина НОМЕР_1 згідно з нормами п. 17-23 Положення №243/95-ВР зобов`язана була провести розслідування по встановленому під час внутрішнього аудиту факту понаднормовому списанні автомобільного пального в кількості 5469 літрів на суму 151,56 тис. гривень, та встановити особу, винну у заподіянні такої шкоди.
Згідно з пунктом 23 Положення №243/95-ВР якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.
Таким чином, у спірних правовідносинах саме висновок службового розслідування, в якому була б встановлена особа, винна понаднормовому списанні автомобільного пального в кількості 5469 літрів на суму 151,56 тис. гривень, мав би бути підставою для притягнення винної особи до матеріальної відповідальності.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що на момент вчинення оскаржуваних дій та прийняття оскаржуваних у даній справі наказів службове розслідування по факту понаднормового списання автомобільного пального на суму 151,56 тис. гривень у військовій частині НОМЕР_1 не проводилось, вина ОСОБА_1 у вказаному понаднормовому списанні встановлена не була, а оскаржувані у даній справі накази командира військової частини НОМЕР_2 від 28 серпня 2018 року №439 "Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі" та наказу від 14.12.2018 №686 "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28.08.2018", яким ОСОБА_1 було притягнено до матеріальної відповідальності, були прийняті на підставі аудиторського звіту Центрального територіального управлінням внутрішнього аудиту від 10.08.2018 №234/3/55аз, який не містить висновку про особу, винну у понаднормовому списанні автомобільного пального.
Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції,  що Військова частина НОМЕР_1 вчиняючи дії щодо направлення до Військової частини НОМЕР_2 листа за №3402 від 14.08.2018 "Про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності" та телеграми від 06.12.2018 №4847 "Про уточнення заподіяної шкоди" на підставі аудиторського звіту Центрального територіального управлінням внутрішнього аудиту від 10.08.2018 №234/3/55аз, та Військова частина НОМЕР_2 , приймаючи на підставі вказаного аудиторського звіту наказ від 28 серпня 2018 року №439 "Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі" та наказ від 14.12.2018 №686 "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28.08.2018" діяли протиправно, оскільки аудиторський звіт Центрального територіального управлінням внутрішнього аудиту від 10.08.2018 №234/3/55аз, не є тим документом, на підставі якого, в розумінні пункту 17 розділу IV Положення №243/95-ВР, військовослужбовця може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, без проведення при цьому відповідного розслідування.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку Військова частини НОМЕР_1 не надала доказів  правомірності своїх дій щодо направлення до Військової частини НОМЕР_2 листа за №3402 від 14.08.2018 "Про притягнення ОСОБА_3 до матеріальної відповідальності" та телеграми від 06.12.2018 №4847 "Про уточнення заподіяної шкоди", так само, як і Військова частини НОМЕР_2 не довела правомірності оскаржуваних наказів від 28 серпня 2018 року №439 "Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі" та від 14.12.2018 №686 "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28.08.2018".
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Судова колегія зазначає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційних скарг відповідачів колегією суддів не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Курко О. П.