ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 жовтня 2021 року           справа №423/2345/16-ц 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 р. у справі № 423/2345/16-ц (головуючий І інстанції Петросян К.Є.) за позовом Військового прокурора Луганського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа: Луганський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди, яка спричинена вчиненням злочину,-

                                                     УСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Луганського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на користь Міністерства оборони України майнової шкоди, яка спричинена вчиненням злочину у кримінальному провадженні в сумі 609 000,00 грн.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу (т.1, а.с. 241-244).
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Луганською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил подано апеляційну скаргу, вважає ухвалу незаконною, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду в суді першої інстанції.
Доводи апелянта обґрунтовані тим, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтування підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. 
Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.
Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, виходив з того, що сама по собі обставина не звернення Міноборони до суду протягом певного часового періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неможливість виконання таких функцій із захисту інтересів держави.
Суд визнає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Як вбачається зі змісту позовної заяви військового прокурора Луганського гарнізону, останній звертається до суду в інтересах Міністерства оборони України.
Як на підставу для здійснення представництва прав та інтересів держави в особі Міністерства оборони України, військовий прокурор вказує на захист інтересів держави, через виявлення факту невідшкодування витрат державі в сумі 609 000,00 грн, що стало приводом для прокурорського реагування шляхом подання позовної заяви.
Вирішуючи питання наявності у прокурора в спірних правовідносинах права на звернення до суду в інтересах держави, суд виходить з наступного.
Частиною 4 статті 5 КАС України встановлено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, визначених Конституцією та законами України.
За змістом частини 3 статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу (частина 4 статті 53 КАС України).
Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України.
Пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України проголошено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Зважаючи на те, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, та повинен обґрунтувати у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Згідно з абзацами 1 та 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Відповідно до абзацу 4 частини 4 статті 23 приведеного Закону виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.
Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що захист інтересів держави за загальним правилом покладено на відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор, який виконує субсидіарну роль у разі не здійснення таким суб`єктом своїх функцій або неналежного здійснення.
В такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень.
Тобто, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення, передбаченого статтею 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державного службовця, який займає посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо) неналежного здійснення відповідним суб`єктом владних повноважень своїх повноважень із захисту інтересів держави.
Сама по собі обставина не звернення суб`єкта владних повноважень з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах: від 19.07.2018 у справі №822/1169/17, від 23.09.2018 у справі №924/1237/17, від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, від 06.02.2019 у справі №927/246/18, а також в ухвалі від 19.07.2018 у справі №822/1169/17, висновки якого, в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, судом мають враховуватися при виборі і застосуванні норм права.
Отже, Міністерство оборони України є уповноваженим органом, який має здійснювати відповідні функції щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.
Разом з тим, доказів існування причин, за яких Міністерство оборони України усвідомлює порушення інтересів держави, але за захистом до суду не звертається, суду не надано.
Крім того, лист Східного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України від 02.07.2021р. №603 виключно засвідчує факт не пред`явлення Міністерством оборони України з 2015 року по теперішній час позову до ОСОБА_1 з метою стягнення грошових коштів, та жодним чином не свідчить про не здійснення або неналежне здійснення даним органом відповідних повноважень щодо захисту інтересів держави. Також, даним листом не підтверджено відсутність наміру у Міністерства оборони України на вчинення заходів з метою стягнення коштів з ОСОБА_1 та відповідно, безпосереднього звернення зазначеного суб`єкта владних повноважень до суду за захистом інтересів держави. До того ж, слід зазначити, що лист Міністерства оборони України датований 02.07.2021 року, тобто звернення прокурора про надання інформації мало місце вже після пред`явлення позову до суду.
В цьому випадку, як вірно зазначив суд першої інстанції, прокурором не приведено доказів про невиконання або неналежне виконання Міністерством оборони України своїх функцій щодо захисту інтересів держави шляхом стягнення шкоди, завданої діями ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 7 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.
Враховуючи приведені обставини, суд погоджує висновок суду першої інстанції, про відсутність визначених законом підстав для звернення до адміністративного суду прокурора в інтересах держави за наявності органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції.
Доводи апелянта стосовно того, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва, спростовані приведеними вище висновками суду.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвала прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали не вбачається.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 р. у справі № 423/2345/16-ц - залишити без задоволення.
Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021р. у справі №423/2345/16-ц - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 19 жовтня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                                           Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                                                 А.А. Блохін

                                                                                                                           І.В. Геращенко