УХВАЛА
 
04 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 158/453/21
провадження № 61-16741ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 червня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
13 жовтня 2021 року представник ОСОБА_2 , діюча в інтересах  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслало на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 червня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року.
Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.
Касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 392 ЦПК України, оскільки скаржником не було зазначено підстави касаційного оскарження.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
Касаційна скарга містить посилання на невідповідність висновків судів попередніх інстанцій правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, що відповідає підставі касаційного оскарження, визначеній пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до змісту пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у разі, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Так в касаційній скарзі ОСОБА_1 чітко не зазначає норму(и) права, з застосуванням якої(их) вона не погоджується, та не вказує те, якої(их) норми права стосуються зазначені нею правові висновки щодо застосування саме цієї норми права у подібних правовідносинах.
Натомість скаржник узагальнено викладає нормативно-правове обґрунтування своїх вимог та співвідносить зміст оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій зі змістом постанов Верховного Суду, що не дозволяє уникнути подвійного тлумачення змісту касаційної скарги в цій частині саме стосовно визначення норм права, які на переконання скаржника неправильно були застосовані судами попередніх інстанцій,.
Таким чином, ОСОБА_1 не виконала у повному обсязі вимоги процесуального закону щодо зазначення підстав касаційного оскарження в частині зазначення підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Крім того, касаційна скарга містить посилання на незгоду скаржника з порядком досліджень судами попередніх інстанцій доказів у справі, натомість скаржник не вказує чітко підставу касаційного оскарження, в обґрунтування якої вона наводить такі мотиви.
Суд касаційної інстанції наголошує, що касаційну скаргу розглядає в контексті вимог статті 13 ЦПК України лише в межах заявлених скаржником вимог та не може на власний розсуд поза волею скаржника, шляхом аналізу змісту касаційної скарги визначати підстави касаційного оскарження, які слугували приводом для звернення скаржника до суду касаційної інстанції. 
Такі дії необхідні для запобігання подвійному тлумаченню змісту касаційної скарги в частині визначення вичерпного переліку підстав касаційного оскарження, які слугували приводом для звернення скаржника до суду касаційної інстанції.
Таким чином скаржником не виконано в повній мірі вимоги законодавства стосовно зазначення підстав касаційного оскарження, в зв`язку з чим касаційна скарга не відповідає вимогам статті  392 ЦПК України.
Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень, викласти відповідне мотивування по кожній з підстав.
Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги, норму(и) права, з застосуванням якої(их) не погоджується скаржник, та відповідне обґрунтування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо) кожної з підстав касаційного оскарження з урахуванням вимог цієї ухвали.
За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та на підставі вимог статей 185, 393 ЦПК України підлягає залишенню без руху.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 червня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 вересня       2021 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали до касаційної скарги застосовуються наслідки, передбачені цивільним процесуальним законодавством.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                              А. А. Калараш