ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17442/21          Суддя (судді) суду 1-ї інст.: 
          Аблов Є.В.

ПОСТАНОВА
Імнем України

29 жовтня 2021 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Федотова І.В., 
          Коротких А.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у   м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про скасування арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- скасувати рішення державного реєстратора Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, за №9085807 від 24.09.2009 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; об`єкт обтяження: квартира, 1/4 частина, адреса: АДРЕСА_1 та Постанову АА№819017, 15.07.2009, ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві виданої ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, на підставі якої було внесено запис про обтяження нерухомого майна;
- скасувати запис про проведену державну реєстрацію обтяження (арешту нерухомого майна) №9085807 від 24.09.2009, внесеного на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 9085807 від 24.09.2009 та Постанови АА№819017, 15.07.2009, ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві виданої ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві - винесеного відносно нерухомого майна: квартири, 1/4 частина, адреса: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), та припинити обтяження речового права (арешту нерухомого майна) на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП; НОМЕР_2 ).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для відмови у відкритті провадження у справі були відсутні.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений на підставі постанови АА№819017, 15.07.2009, ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, виданої ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження, яке перебувало на примусовому виконанні у ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. 
З метою отримання інформації про відкриті виконавчі провадження, а також про правові підстави для накладення арешту й копій матеріалів виконавчих проваджень, представником позивача подано адвокатський запит до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (Дарницького РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві), у відповідь на який листом від 25.05.2021 було повідомлено, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявним є запис типу «арешт нерухомого майна» за №905580, внесений Київською обласною філією ДП «Інформаційний центр» МЮУ на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮУ м. Києві від 15.07.2009 №АА 819017, об`єктом обтяження є: 1/4 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
За наявними у системі даними не вбачається за можливе ідентифікувати вказане обтяження (арешт) як такий, що накладений у рамках конкретного виконавчого провадження.
Аналогічна інформація зазначена і в листі Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (Дарницького РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві) від 13.05.2021.
Відповідно до адвокатського запиту від 13.05.2021, поданого представником позивача до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (Дарницького РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві) позивач просив у разі наявності підстав для зняття арешту з майна божника винести постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_1 .
Листами Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) 13.05.2021, 25.05.2021 повідомив позивача, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявним є запис типу «арешт нерухомого майна» за №905580, внесений Київською обласною філією ДП «Інформаційний центр» МЮУ на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮУ м. Києві від 15.07.2009 №АА 819017, об`єктом обтяження є: 1/4 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 ., та відповідач вказав, що зняття арешту можливе тільки за рішенням суду.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що заявлені позовні вимоги, можуть бути оскаржені у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Статтею 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Водночас помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,  арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений на підставі постанови АА№819017, 15.07.2009, ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, виданої ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження, яке перебувало на примусовому виконанні у ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. 
З метою отримання інформації про відкриті виконавчі провадження, а також про правові підстави для накладення арешту й копій матеріалів виконавчих проваджень, представником позивача подано адвокатський запит до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (Дарницького РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві), у відповідь на який листом від 25.05.2021 було повідомлено, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявним є запис типу «арешт нерухомого майна» за №905580, внесений Київською обласною філією ДП «Інформаційний центр» МЮУ на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮУ м. Києві від 15.07.2009 №АА 819017, об`єктом обтяження є: 1/4 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 . За наявними у системі даними не вбачається за можливе ідентифікувати вказане обтяження (арешт) як такий, що накладений у рамках конкретного виконавчого провадження.
Аналогічна інформація зазначена і в листі Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (Дарницького РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві) від 13.05.2021.
Відповідно до адвокатського запиту від 13.05.2021, поданого представником позивача до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (Дарницького РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві) позивач просив у разі наявності підстав для зняття арешту з майна божника винести постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_1 .
Листами Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) 13.05.2021, 25.05.2021 повідомив позивача, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наявним є запис типу «арешт нерухомого майна» за №905580, внесений Київською обласною філією ДП «Інформаційний центр» МЮУ на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮУ м. Києві від 15.07.2009 №АА 819017, об`єктом обтяження є: 1/4 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 ., та відповідач вказав, що зняття арешту можливе тільки за рішенням суду.
Відтак, у цьому випадку позивач звернувся до суду за захистом свого права власності на об`єкт нерухомості.
Тобто, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення державного реєстратора, як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивача щодо права власності на об`єкт нерухомості.
Колегія суддів зазначає, що вимоги щодо реєстрації майна, інших реєстраційних дій мають розглядатися судами в порядку цивільного чи господарського судочинства (залежно від суб`єктного складу), якщо такі вимоги є похідними (задоволення яких залежить від задоволення іншої - основної позовної вимоги) від спору щодо такого майна або майнових прав у зв`язку з оскарженням заінтересованою особою не тільки реєстраційної дії (рішення), а і підстави її проведення.
Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - КАС) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Вимоги про скасування державної реєстрації арешту, звільнення майна з-під арешту, тощо, які ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.
Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.
Таким чином, спір у даній справі не є публічно-правовим, оскільки має приватноправовий характер. З огляду на суб`єктний склад сторін спору його слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 804/6530/16, від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, у постановах Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 819/563/18, від 13 червня 2021 року № 160/8397/18.
Посилання позивача на те, що вона не є стороною виконавчого провадження, а про існування виконавчих проваджень їй не відомо, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом даного спору є дії державного реєстратора, а не органу державної виконавчої служби.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у відкритті провадження у справі.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          І.В. Федотов

Суддя          А.Ю. Коротких