ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8943/21 Справа № 204/5291/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року

по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), –

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Скарга мотивована тим, що 02 лютого 2021 року при зверненні до нотаріальної контори йому стало відомо, що на все належне йому майно Красногвардійським ВДВС Дніпропетровського МУЮ накладено арешт, про що йому до цього часу не було відомо. Після неодноразових звернень до виконавчої служби, 10 липня 2021 року він отримав листа, в якому було зазначено, що виконавчі провадження відносно нього були відкриті на користь стягувачів: ПАТ “КБ “Надра”, ПАТ КБ “ПриватБанк” та ПАТ “Альфа-Банк” та на теперішній час завершені, виконавчі листи повернуті стягувачам, а матеріали виконавчих проваджень знищені. Станом на день звернення до суду із даною скаргою арешт на його майно не скасований.

Посилаючись на те, що внаслідок бездіяльності державного виконавця, який, закінчуючи виконавчі провадження, не зняв арешт з належного йому майна, порушуються його права, передбачені статтями 317, 319 ЦК України, щодо вільного розпорядження майном, ОСОБА_1 просив суд: визнати бездіяльність посадових осіб Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) неправомірною; зобов`язати посадових осіб виконавчої служби зняти арешт із його майна, який було накладено у межах виконавчих проваджень № 39168345, № 24860099, № 25087876, № 25088189, № 25928391 та № 30763478; припинити записи про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які були внесені на підставі вказаних відкритих виконавчих проваджень.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року скаргу задоволено частково.

Визнано бездіяльність посадових осіб Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) неправомірною.

Зобов`язано посадових осіб Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) усунути порушення шляхом зняття з майна боржника ОСОБА_1 арешту, який накладено у межах: виконавчого провадження № 39168345; виконавчого провадження № 24860099; виконавчого провадження № 25087876; виконавчого провадження № 25088189; виконавчого провадження № 25928391; виконавчого провадження № 30763478.

У задоволенні скарги в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) – без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) із проханням надати йому для ознайомлення всі відкриті відносно нього виконавчі провадження (а.c.22).

У відповідь на його звернення, 12 лютого 2021 року йому було повідомлено про те, що матеріали всіх виконавчих проваджень, відкритих відносно нього, знищені, тому надати будь-яку інформацію та зняти арешт з його майна немає можливості (а.с.23).

19 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) із заявою про зняття арешту з його майна, який накладено в межах виконавчих проваджень: № 39168345, № 24860099, № 25087876, № 25088189, № 25928391 та № 30763478 (а.с.27-29).

29 червня 2021 року відповіддю за вих. № 994, яку він отримав 10 липня 2021 року (а.с.31), начальником Чечелівського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) йому повідомлено про те, що всі матеріали зазначених виконавчих проваджень були повернуті стягувачеві у 2013-2014 роках, однак при перевірці депозитного рахунку відділу з`ясовано, що божником не сплачено борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, тому, у зв`язку зі знищенням матеріалів даних виконавчих проваджень, зняти арешт або надати матеріали цих виконавчих проваджень немає можливості (а.с.30-31).

Відповідно до довідок із банківських установ, ОСОБА_1 станом на 04 березня 2021 року не має заборгованості перед АТ “Альфа-Банк” (а.с.32) та не має заборгованості перед АТ КБ “ПриватБанк” станом на 02 березня 2021 року (а.с.33). На теперішній час відомостей щодо відкритих виконавчих проваджень відносно скаржника суду сторонами не надано.

Задовольняючи частково скаргу про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання усунути порушення шляхом зняття з майна боржника арешту, суд першої інстанції виходив з того, що при завершенні виконавчого провадження державним виконавцем не було вжито заходів щодо зняття арешту з майна скаржника. Інших виконавчих проваджень органами ДВС відносно скаржника наразі немає.

Однак, колегія суддів у повній мірі не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Закон України “Про виконавче провадження” № 606-XIV від 21 квітня 1999 року, що діяв на час вчинення виконавчих дій (далі – Закон № 606-XIV) регулює порядок здійснення виконавчого провадження, визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами (стаття 17 Закону № 606-XIV).

Права та обов`язки державного виконавця визначені в статті 18 Закону № 606-XIV, відповідно до якої виконавець зобов`язаний здійснювати, зокрема заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (стаття 56 Закону № 606-XIV).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV (в редакції чинній станом на час повернення виконавчих документів – 24.11.2015 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно з частинами першою та другою статті 50 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, законом, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено зняття арешту з майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

Аналогічні положення містить і Закон України “Про виконавче провадження” № 1404-VIII від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року.

Статтею 60 Закону № 1404-VIII від 02.06.2016 року, якою врегульовані питання зняття державним виконавцем арешту з майна, не передбачено право державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Таким чином, у випадку повернення виконавчого документа стягувачеві державний виконавець позбавлений права самостійно зняти арешт, накладений на майно боржника.

Частиною п`ятою статті 47 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції, чинній на час здійснення виконавчих дій) визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Статтею 49 Закону України “Про виконавче провадження” передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи – сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника – юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України “Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію” заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, підставою для визнання рішення, дії чи бездіяльності виконавця неправомірними в порядку судового контролю за виконанням судових рішень є порушення державним виконавцем прав та свобод учасника виконавчого провадження.

Якщо ж рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені виконавцем відповідно до закону, в межах свої повноважень і право заявника не було порушено, суд має відмовити в задоволенні скарги.

Судом апеляційної інстанції установлено, що на виконанні у Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) перебували 6 виконавчих проваджень, а саме:

- виконавче провадження № 25928391 з примусового виконання ухвали суду № 2-5379 від 13.12.2010 року, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за позовом ПАТ КБ “ПриватБанк” про накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження. В рамках виконавчого провадження 20.04.2011 року було накладено арешт виконавцем (виконавчий збір не підлягає стягненню), виконавче провадження закінчено на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України “Про виконавче провадження”;

- виконавче провадження № 30763476 з примусового виконання виконавчого листа № 6-4232, виданого 09.11.2011 року Новозаводським районним судом м. Чернігова про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ “Альфа-Банк” грошової суми на погашення заборгованості по кредитному договору в розмірі 100 687,61 грн. Виконавчий документ 25.03.2013 року був повернутий стягувачу на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України “Про виконавче провадження” (стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа);

- виконавче провадження № 25088189 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5379 від 10.01.2011 року, виданого Заводським районний судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” грошової суми на погашення витрат в розмірі 500,00 грн. Виконавчий документ 23.05.2013 року був повернутий стягувачу на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України “Про виконавче провадження” (стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа);

- виконавче провадження № 25087876 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5379 від 10.01.2011 року, виданого Заводським районний судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” грошової суми на погашення кредитної заборгованості в розмірі 126 903,05 грн. Виконавчий документ 23.05.2013 року був повернутий стягувачу на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України “Про виконавче провадження” (стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа);

- виконавче провадження № 39168345 з примусового виконання виконавчого листа № 2/419/2926 від 12.03.2013 року, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ “КБ “Надра” заборгованості в розмірі 186 270,68 грн. Виконавчий документ 26.08.2014 року був повернутий стягувачу на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України “Про виконавче провадження” (стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа);

- виконавче провадження № 48620648 повторно перебувало на виконанні з примусового виконання виконавчого листа № 2-419/2926, виданого 12.03.2013 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ “КБ “Надра” заборгованості в розмірі 186 270,68 грн. Виконавчий документ 30.05.2016 року був повернутий стягувачу на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України “Про виконавче провадження” (стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа).

Згідно повідомлення Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) станом на 25.08.2021 року матеріали виконавчих проваджень знищені відповідно до вимог Правил ведення діловодства архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями (а.с.64).

Наявність арешту майна ОСОБА_1 підтверджується витягами з відомостей АСВП (а.с.67-75).

Доводи ОСОБА_1 про те, що наявність арешту на майно боржника та заборони на його відчуження, вчинені під час виконавчих проваджень: № 39168345, № 24860099, № 25087876, № 25088189, № 30763478, яке на цей час завершено та не забезпечує виконання рішення суду, а лише порушує права боржника, так як законодавством України не передбачено існування арешту майна боржника та заборони на його відчуження у випадку відсутності відкритого виконавчого провадження, колегія суддів не приймає до уваги, як безпідставні.

Частинами першою та другою статті 50 Закону України “Про виконавче провадження” визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаний з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, після чого б могли наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України “Про виконавче провадження”.

За змістом статей 47, 49, 50 Закону України “Про виконавче провадження” державний виконавець зобов`язаний зняти арешт шляхом винесення відповідної постанови лише у випадку закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 7 частини 1 статті 47 Закону України “Про виконавче провадження”, оскільки відповідно до положень статті 49 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження не є закінченим.

Суд звертає увагу, що зазначені положення закону направлені, насамперед, на забезпечення виконання судових рішення суду, що є обов`язком боржника згідно з пунктом 9 статті 129 Конституції України та статті 18 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів наголошує, що з моменту відкриття виконавчих проваджень: № 39168345, № 24860099, № 25087876, № 25088189, № 30763478 та винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, скаржником ОСОБА_1 не оскаржувалися у передбаченому законом порядку дії та рішення державного виконавця, зокрема постанови про арешт майна боржника, таких відомостей матеріали справи не містять.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що державним виконавцем не було порушено вимог закону та його дії щодо не зняття арешту з майна боржника на час вчинення виконавчих дій були правомірними, оскільки на час повернення виконавчих документів стягувачеві в межах виконавчих проваджень: № 39168345, № 24860099, № 25087876, № 25088189, № 30763478, правових підстав для зняття арешту у державного виконавця не було.

Таким чином, враховуючи той факт, що в даному випадку дії державного виконавця були вчинені відповідно до закону в межах наданих йому повноважень, тобто є правомірними, скарга ОСОБА_1 , в якій він просить визнати бездіяльність посадових осіб виконавчої служби неправомірною та зобов`язати посадових осіб виконавчої служби зняти арешт та накладену заборону відчуження належного йому майна в межах виконавчих проваджень: № 39168345, № 24860099, № 25087876, № 25088189, № 30763478, задоволенню не підлягає.

Що стосується іншої частини вимог скарги, а саме щодо визнання бездіяльності посадових осіб виконавчої служби неправомірною та зобов`язання посадових осіб виконавчої служби зняти арешт з майна, належного ОСОБА_1 , в межах виконавчого провадження № 25928391 при виконанні ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 грудня 2010 року за виконавчим листом у справі № 2-5379, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною другої статті 49 Закону № 606-XIV у випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Частинами першою та другою статті 50 Закону № 606-XIV визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаний з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Судом апеляційної інстанції установлено, що виконавче провадження № 25928391 з примусового виконання ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 грудня 2010 року за виконавчим листом у справі № 2-5379, закінчено на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV, станом на 20.04.2011 року, що підтверджено матеріалами справи (а.с.73).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що державним виконавцем було порушено вимог закону та його бездіяльність щодо незняття арешту з майна боржника на час вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 25928391 була неправомірною, а тому вимоги скарги в цій частині знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Що стосується вимог скарги про зобов`язання посадових осіб виконавчої служби зняти арешт з майна боржника, колегія суддів приходить до висновку, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України “Про виконавче провадження” можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Ураховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги, визнавши бездіяльність посадових осіб Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо незняття арешту з майна, належного ОСОБА_1 , в межах виконавчого провадження № 25928391 при виконанні ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 грудня 2010 року за виконавчим листом у справі № 2-5379 неправомірною. У задоволенні іншої частини вимог скарги слід відмовити.
Керуючись ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) – задовольнити частково.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) – задовольнити частково.

Визнати бездіяльність посадових осіб Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо незняття арешту з майна, належного ОСОБА_1 , в межах виконавчого провадження № 25928391 при виконанні ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 грудня 2010 року за виконавчим листом у справі № 2-5379 – неправомірною.
У задоволенні іншої частини вимог скарги – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко