ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року 

м. Київ
справа № 759/2038/17
адміністративне провадження № К/9901/15709/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.

розглянув у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 (колегія у складі суддів Сорочко Є.О., Земляної Г.В., Мельничука В.П.)
у справі № 759/2038/17
за позовом  ОСОБА_1 
до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

І. РУХ СПРАВИ

1.          02.02.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому просив:
-          визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у виплаті пенсії з 10.10.2016;
-          визнати таким, що втратив статус внутрішньо переміщеної особи з 10.10.2016, з моменту відмови від соціальних виплат;
-          зобов`язати відповідача здійснити, починаючи з 01.10.2016 перерахунок пенсії та нарахувати пенсію з урахуванням заборгованості у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, а також продовжувати виплачувати пенсію без встановлення на облік внутрішньо переміщеної особи.
2.          Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 30.05.2017 позов задоволено частково:
-          визнано протиправною бездіяльність Правобережного об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у виплаті пенсії ОСОБА_1 з 10.10.2016:
-          визнано ОСОБА_1 таким, що втратив статус внутрішньо переміщеної особи з 10.10.2016, з моменту відмови від соціальних виплат;
-          зобов`язано Правобережне об`єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 10.10.2016 перерахунок, нарахування пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням заборгованості у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV;
-          в іншій частині адміністративного позову відмовлено.
3.          Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017, постанову Святошинського районного суду м. Києва від 30.05.2017 скасовано та ухвалено нову - про відмову у задоволенні позову.
4.          09.08.2017 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга позивача на рішення суду апеляційної інстанції. У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
5.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.08.2017 відкрито касаційне провадження у справі. 
6.          У зв`язку з ліквідацією Вищого адміністративного суду України справу було передано для розгляду до Верховного Суду.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 04.02.2000 перебував на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в м. Краснодон Луганської області та отримував пенсію за віком.
8.          Через початок бойових дій на сході України в Луганській та Донецькій областях позивач у 2015 році переїхав до м. Києва та став на облік до УПСЗН як внутрішньо переміщена особа ,у зв`язку з чим, отримував відповідну допомогу та пенсію за віком.
9.          10.10.2016 УПСЗН Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації позивача знято з обліку, що підтверджується Довідкою про отримання (неотримання) допомоги від 10.10.2016. З цього часу пенсія йому не нараховується.
10.          Вважаючи протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

11.          В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на порушення його прав у зв`язку із припиненням йому виплати пенсії з 10.10.2016.
12.          Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність його дій. Відповідач зазначав, що після зняття позивача, на його вимогу, з обліку тимчасово переміщених осіб, відмови від соціальних виплат, йому було припинено виплату пенсії. Виплата такої пенсії здійснюється за місцем перебування такої особи на обліку, а позивач на обліку у Правобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві не стоїть, а тому не має права на отримання такої пенсії. 

ІV. ОЦІНКИ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

13.          Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач неправомірно не виплачує позивачу пенсію, посилаючись на нормативно-правові акти, що регулюють порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, оскільки позивач такий статус втратив з моменту реєстрації його місця проживання за адресою у м. Києві.
При цьому, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову щодо зобов`язання відповідача продовжувати виплачувати пенсію без постановлення на облік внутрішньо переміщеної особи, оскільки ці вимоги є вимогами на майбутнє.
14.          Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки 10.10.2016 позивача було знято з обліку з Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації як внутрішньо переміщену особу, підстави для продовження виплати відповідачем пенсії позивачу відсутні.
Крім того, за висновком суду апеляційної інстанції будь-які докази звернення позивача до відповідача із заявою про поновлення виплати/призначення пенсії у зв`язку зі зміною місця реєстрації та доданими до неї документами, визначеними в Порядку, в матеріалах справи відсутні, тому, відповідач, зупинивши нарахування та виплату пенсії позивачу, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

15.          У касаційній скарзі позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права
16.          Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції невірно застосував ст. 1, ст. 5, ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VІІ, оскільки до моменту його перебування на обліку внутрішньо переміщених осіб, йому нараховувалася пенсія згідно вказаних норм, однак після переїзду на постійне місце проживання та реєстрації місця проживання за новою адресою, до нього не може застосовуватися законодавство щодо внутрішньо переміщених осіб.
17.          Крім того, п. 4.12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції Постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці, згідно якого орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера, в даному випадку не може застосовуватися, оскільки він отримував пенсію у цьому ж управлінні і раніше, як внутрішньо переміщена особа, і всі запити управлінням Пенсійного фонду вже надсилалися.
Проте, відповідач відмовляється нараховувати та сплачувати пенсію без встановлення на облік внутрішньо переміщених осіб, що призводить до порушення його прав.
18.          Суд апеляційної інстанції невірно застосовує п. 2.8 Порядку щодо того, що особи, які одержували пенсію від інших органів і звертаються до органів, що призначають пенсію, надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання, оскільки позивач раніше отримував пенсію у цьому ж управлінні.
19.          Також, позивач погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач неправомірно не виплачує йому пенсію, посилаючись на нормативно-правові акти, що регулюють порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, оскільки позивач такий статус втратив з моменту реєстрації його місця проживання, а саме з 06.10.2016.
20.          08.09.2017 від відповідача надійшли заперечення на касаційну скаргу позивача, у яких останній просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

21.          Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги та дійшов таких висновків. 
22.          Спірним питанням у цій справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу у зв`язку із  втратою, з моменту реєстрації його місця проживання, статусу внутрішньо переміщеної особи.
23.          Подібні правовідносини були предметом розгляду у Верховному Суді.
24.          Зокрема, у постанові від 30.09.2019 у справі № 310/6279/17 (2-а/310/179/17), Верховний Суд зазначив наступне:

«Обмеження права позивача на одержання пенсії у загальному порядку, у зв`язку із відмовою від прав, зумовлених статусом внутрішньо переміщеної особи (чи від цього статусу загалом), не узгоджується з метою Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та є протиправним.
<…> відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.
<…> у відповідача не було правових підстав для припинення виплати пенсії і не дотримано процедури припинення виплати, оскільки відповідного рішення не приймалося. З огляду на це, дії відповідача є протиправними».

25.          Суд не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається.
26.          Враховуючи вищезазначений висновок Верховного Суду, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття Пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
27.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачу припинено виплату пенсії у зв`язку із реєстрацією його місця проживання в м. Києві та із зняттям із обліку як внутрішньо переміщеної особи, проте, це не визначено у ст. 49 Закону №1058-IV, як підстава для припинення виплати пенсії.
28.          Отже, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог ст. 49 Закону №1058-IV, оскільки позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав. 
29.          Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
30.          Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції є помилковими, тоді, як висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими.
31.          Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
32.          Отже, суд приходить до висновку, що рішенням суду апеляційної інстанції скасоване рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, тому постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 необхідно скасувати, а постанову Святошинського районного суду м. Києва  від 30.05.2017 - залишити в силі.
33.          Оскільки колегія суддів скасовує рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України касаційний суд має вирішити питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору.
34.          Таким чином, сплачений позивачем за подання касаційної скарги судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року скасувати.
Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року у справі № 759/2038/17 залишити в силі.
Стягнути з Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (код ЄДРПОУ: 22869454) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб