ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року	Львів	Справа № 809/1466/15 пров. № А/857/13570/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 

головуючого судді Довгополова О.М., 
суддів  Гудима Л.Я., Святецького В.В., 
за участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року у справі № 809/1466/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, Державної податкової служби України про стягнення середнього заробітку за час  вимушеного прогулу, моральної шкоди, -

суддя (судді) в суді першої інстанції – Остап`юк С.В.,
час ухвалення рішення: 12:45:23,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту судового рішення: 07.06.2021,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, Державної податкової служби України про визнання незаконним її звільнення з посади заступника начальника Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області; скасування наказу Міністерства доходів і зборів України від 16 березня 2015 року №184-о про її звільнення;  поновлення її на посаді заступника начальника ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області; стягнення з Міндоходів України на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення до дня ухвалення судового рішення.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, постановою від 14.07.2020, за наслідками касаційного перегляду судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, ухвалених в цій справі, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2016 року скасував і ухвалив нову постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, правонаступником якого є Державна податкова служба України, в частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу та поновлення на роботі задовольнив. Визнав протиправним і скасував наказ Міністерства доходів і зборів України від 16 березня 2015 року №184-о “Про звільнення ОСОБА_1 ”. Поновив ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області з 17 березня 2015 року. Адміністративну справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направив на новий судовий розгляд до суду першої інстанції – Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
28.09.2020 позивач подала заяву про уточнення та зміни предмету позову, якою просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу розрахованого із застосуванням коефіцієнту коригування заробітної плати та з урахуванням індексу інфляції в розмірі 1267658,60 гривень та стягнення моральної шкоди в розмірі еквівалентному п`яти тисячам євро.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (вулиця Незалежності, будинок 20, місто Івано-Франківськ, індекс 76018, код ЄДРПОУ 43142559) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.03.2015 до 17.11.2020 в розмірі 1047094 (один мільйон сорок сім тисяч дев`яносто чотири) гривні 87 копійок. В задоволенні решти позовних вимог та до іншого відповідача відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що наявні фактичні та правові підстави для задоволення позову в частині стягнення з Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, ОСОБА_1 та Головне управління ДПС в Івано-Франківській області подали апеляційні скарги.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а в частині відмови в позові у стягненні розміру середнього заробітку з урахуванням індексу інфляції скасувати з прийняттям нової постанови про задоволення позову в цій частині.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд помилково розрахував розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Крім того вважає, що усі виплати, які належать до структури заробітної плати, у тому числі виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягають індексації, як такі, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», не мають разового характеру. 
Головне управління ДПС в Івано-Франківській області в апеляційній скарзі з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Головне управління ДПС в Івано-Франківській області не є правонаступником Міністерства доходів і зборів України. Вважає, що правонаступником Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області є Головне управління ДФС в Івано-Франківській області, тому суд безпідставно стягнув з ГУ ДПС в Івано-Франківській області суми коштів у розмірі 1047094,87 грн.
Зазначає, що позивачка за період з 17.03.2015 до 18.11.2020 отримала дохід у розмірі 897281,17 грн, проте суд додає дохід за 1421 робочий день у розмірі 1047094,87 грн.
Також зазначає, що при розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції враховував коефіцієнт підвищення окладів, який не застосовується до даних спірних правовідносин.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.07.2020 ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області з 17 березня 2015 року.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у вказаній постанові дійшов висновку про правильність встановлення та оцінки в спірних правовідносинах правонаступництва Державної податкової служби України за Міністерством доходів і зборів  України.
Одночасно з цим, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав на те, що суди першої та апеляційної інстанції при первісному розгляді позову не встановили й не дослідили питань щодо стягнення  на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за №  100 (далі – Порядок №  100). 
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку №  100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).
Як встановив суд, позивач, будучи протиправно звільненою з посади заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області, на підставі постанови Верховного Суду у цій справі поновлена на посаді згідно з наказом Державної податкової служби України за №1167-о від 18.11.2020 на посаді заступника начальника Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області.
Отже, термін вимушеного прогулу позивача, який тривав з 17.03.2015 до 18.11.2020, складає 1421 робочий день.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно з витребуваною та дослідженою в судовому засіданні довідкою про доходи встановлений розмір середньоденного заробітку позивача, який складає 286,87 гривень (т.2 а.с.117).
Згідно пункту 10 Порядку №  100 обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.
Вимогами пункту 10 Порядку №  100 передбачено, що коефіцієнт коригування заробітної плати повинен розраховуватися шляхом ділення посадового окладу, встановленого працівникові після підвищення, на посадовий оклад, який був у працівника до підвищення.
Судом вірно зауважено, що такий висновок випливає з того, що зазначена норма передбачає коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням саме посадового окладу (тарифної ставки).
Такий коефіцієнт має розраховуватися окремо в кожному випадку підвищення посадового окладу. Розрахований коефіцієнт слід множити на суми виплат за період до підвищення.
Пункт 10 Порядку №  100 виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України за №1213 від 09.12.2020, тобто після настання моменту поновлення позивача на посаді, що зумовлює застосування до правовідносин норм права, що діяли на час їх існування, в тому числі застосування до них положень пункту 10 Порядку, чинного весь період перебування позивача у вимушеному прогулі.
Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, встановлений розмір та дати підвищення посадового окладу за посадою, з якої протиправно звільнено позивача (т.2 а.с. 118).
Суд, розрахувавши коефіцієнт коригування заробітної плати шляхом ділення посадового окладу, встановленого працівникові після підвищення, на посадовий оклад, який був у працівника до підвищення, вірно вказав, що з врахуванням середньоденного заробітку позивача в розмірі 286,87 гривень за період підвищення такий коефіцієнт складає наступні величини: 
з 01.12.2015 до 01.05.2016 – 1,25 і дорівнює 358, 6 гривень середньоденного  заробітку;
з 01.05.2016 до 01.01.2017 – 1,2 і дорівнює 573, 74 гривень середньоденного  заробітку;
з 01.01.2017 до 01.12.2017 – 1,2 і дорівнює 688, 49 гривень середньоденного  заробітку;
з 01.12.2017 до 01.01.2018 – 1,04 і дорівнює 716, 03 гривень середньоденного  заробітку;
з 01.01.2018 до 01.01.2019 – 1,27 і дорівнює 909, 35 гривень середньоденного  заробітку;
з 01.01.2019 до18.11.2020 – 1, 08 і дорівнює 982, 1 гривень середньоденного  заробітку.
За вказані періоди строк вимушеного прогулу позивача, окрім неохоплених підвищенням посадового окладу за посадою 177 днів з 17.03.2015 до 01.12.2015 складає: 106, 168, 228, 21, 250 та 471 робочий день.
Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, розмір розрахованого середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17.03.2015 до 18.11.2020 складає – 1047094,87 гривень, що підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області. 
Колегія суддів також вважає вірним висновок суду, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням індексу інфляції до задоволення не підлягають, оскільки згідно з абзацом третім пункту 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1078 від 17.07.2003 виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати не відносяться до об`єктів індексації.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду про наявність фактичних та правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17.03.2015 до 17.11.2020 в розмірі 1 047 094 гривні 87 копійок.
При цьому, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.  
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд –  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року у справі № 809/1466/15 залишити без змін.
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 09.12.2021 року