УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 2-433/12
провадження № 61-17288ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з заявою, у якій просить замінити особу стягувача АТ «Дельта Банк» на правонаступника ТОВ «Діджи Фінанс»              у виконавчому листі № 2-433/12 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 ,                ОСОБА_1 . 
Заява мотивована тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 січня 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 12 листопада 2007 року               № 1921/ФКВ-07 в сумі 1 324 941,26 грн та судові витрати по сплаті судового збору                      в розмірі 1 700,00 грн та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На виконання рішення суду видано виконавчі листи. 02 жовтня              2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір № 2307/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом КМНО               Шевченко І. Л., зареєстрований у реєстрі № 1971,згідно умов якого новий кредитор ТОВ «Діджи Фінанс» набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня                 2021 року заяву задоволено. 
Замінено особу стягувача у виконавчому листі № 2-433/12 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з ПАТ «Дельта Банк» на правонаступника ТОВ «Діджи Фінанс».
Суд першої інстанції виходив з того, що права за кредитним договором перейшли до ТОВ «Діджи Фінанс»відповідно до договору відступлення права вимоги, отже наявні підстави для заміни сторони виконавчого провадження у порядку статті 442 ЦПК України.
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Постановою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що ТОВ «Діджи Фінанс» згідно з укладеним між ним та ПАТ «Дельта Банк» договором про відступлення права вимоги набуло право вимоги за кредитним договором від 12 листопада 2007 року № 1921/ФКВ-07 в сумі 1 324 941,26 грн. Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії.
22 жовтня 2021 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій просить скасувати ухвали суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди у порушення норм процесуального права здійснили заміну сторони виконавчого провадження, в той як виконавчі листи у справі не видавались. Судом задоволено декілька позовних вимог, тому за заявою сторони мало бути видано декілька виконавчих листів. ТОВ «Діджи Фінанс» не конкретизував у якому виконавчому листі просить замінити стягувача, а суд згідно з принципом диспозитивності судового процесу не має права самостійно визначати, у якому саме виконавчому листі слід замінювати стягувача. Суди не звернули увагу на відсутність реквізитів виконавчого листа у якому заявник просить замінити стягувача. У справі немає доказів про видачу будь-яких виконавчих листів. Заявник у взаємозв`язку із статтями 514, 517 ЦК України не обґрунтував свої вимоги заяви про те, що він отримав від первісного кредитора виконавчий лист і має право на заміну в ньому первісного кредитора на себе.
Касаційна скарга подана в строк передбачений статтею 390 ЦПК України, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких підстав.
Судами встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 січня 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 12 листопада 2007 року               № 1921/ФКВ-07 в сумі 1 324 941,26 грн та судові витрати по сплаті судового збору                      в розмірі 1 700,00 грн та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На виконання рішення суду видано виконавчі листи. 02 жовтня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено натаріально посвідчений договір № 2307/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шевченко І. Л., зареєстрований у реєстрі № 1971,згідно умов якого новий кредитор ТОВ «Діджи Фінанс» набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору.
Право вимоги за кредитним договором від 12 листопада 2007 року № 1921/ФКВ-07 щодо боржників ОСОБА_3 і ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс»
Відповідно до частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Заміна стягувача жодним чином не порушує законних прав та інтересів боржника та                 з врахуванням положень статті 516 ЦК України не залежить від його думки щодо такої заміни.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18) зазначено, що «підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин».
У постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2-а-3494/11 та від 27 серпня 2020 року у справі № 804/536/18 викладено правовий висновок наступного змісту: заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво), можлива на будь-якій стадії судового процесу, як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того, чи виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.
Встановивши, що ПАТ «Дельта Банк» за нотаріально посвідченим договором від                  02 жовтня 2020 року відступив ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до боржників             ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , суд першої інстанції з яким погодився суд апеляційної інстанції обґрунтовано задовольнив заяву ТОВ «Діджи Фінанс», замінивши на нього стягувача ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому листі № 2-433/12 про стягнення заборгованості з названих боржників.
Доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «Діджи Фінанс» у своїй заяві не вказувало                   в якому виконавчому листі просить замінити стягувача спростовуються ухвалою суду першої інстанції, в якій зазначено, що заявник просить провести заміну стягувача у виконавчому листі № 2-433/12 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 ,                     ОСОБА_1 . Відсутність інших реквізитів виконавчого листа не може бути підставою для відмови у заміні стягувача його правонаступником.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від                         19 грудня 1997 року).
У частині четвертій статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , підписаною представником ОСОБА_2 ,на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червні                       2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                           М. М. Русинчук
                                                                                                                      Н. О. Антоненко
І. О. Дундар