УХВАЛА

13 жовтня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/8349/20
адміністративне провадження № К/9901/35323/21  
Суддя Верховного Суду  у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е., 
перевіривши касаційну скаргу адвоката Маленка Олександра Васильовича в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року
у справі №640/8349/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, - 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, прокуратури Одеської області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора від 11 березня 2020 року № 70дп-20 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 », яким прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури;
- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Одеської області від 27 березня 2020 року № 611-12, яким прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 звільнено з посади в органах прокуратури за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності; та непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 5 та 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру») з 02 квітня 2020 року;
- поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , на посаді прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області;
- стягнути з Прокуратури Одеської області, код ЄДРПОУ - 03528552, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу;
- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , на посаді прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року, у задоволенні позову - відмовлено.  
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, адвокатом Маленком Олександром Васильовичем в інтересах ОСОБА_1 подано до Верховного Суду касаційну скаргу.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій  статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень  КАС України  дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій  статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої  статті 328 КАС України  як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити відповідні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Так, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що скаржник посилається на пункт 1 частини 4  статті 328 КАС України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження є не застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Так скаржником зазначено, що судами першої та апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, а саме статті 12, 260 КАС України в частині визначення порядку розгляду адміністративної справи за правилами загального позовного провадження, що узгоджується із правовим висновком, який викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року в адміністративній справі №640/11869/20.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/8349/20 та ухвалено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.
На думку позивача, суд першої інстанції помилково розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.
При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України обов`язковою умовою є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду та у якій подається касаційна скарга).
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Разом з тим, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.
Проаналізувавши вказану вище постанову Верховного Суду, слід зазначити, що правовідносини між даною справою та вказаною справою не є подібними. Разом з тим, касаційна скарга не містить будь-якого обґрунтування подібності таких правовідносин.
Крім того, у наведеній постанові від 22 січня 2021 року у справі №640/11869/20 Верховний Суд зазначив, що судом першої інстанції не розглянуто клопотання про розгляд справи в судовому засіданні. Натомість, в цій справі суд першої інстанції ухвалою від 05 червня 2020 року залишив без задоволення заяви про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Скаржник також зазначає про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм статті 47 Закону України «Про прокуратуру» в частині належного повідомлення позивача про розгляд дисциплінарної скарги щодо нього та порядку проведення засідання Кадрової комісії за участі особи, яка притягається до дисциплінарної відповідальності. При цьому, посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №9901/86/19, в якій, на думку позивача, викладено висновок щодо повідомлення особи про проведення судового засідання більш ніж за 10 днів. Разом з тим, зазначене Великою Палатою Верховного Суду, що направлення рекомендованих листів на фактичну адресу проживання за 10 днів до проведення засідання відповідає положенням ч. 1 статті 47 Закону №1697-VІІ та є достатнім для того, щоб вважати належним повідомлення позивача про час та місце засідання Комісії, фактично зводиться до оцінки доказів у справі. 
Натомість, скаржником не зазначено, яким чином судами першої та апеляційної інстанції невірно застосовано цю норму права та не враховано висновок Верховного Суду.
А тому дане посилання скаржника щодо неврахування висновку Верховного Суду є необгрунтованим.
Крім того, позивач зазначає про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм статті 43 Закону України «Про прокуратуру» в частині визначення підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та вказує, що відповідна правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду в адміністративній справі №826/11154/16 від 03 червня 2020 року та не була врахована судами попередніх інстанцій.
При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на постанову Верховного Суду, необхідно указати конкретну норму права, яка застосована судом без урахування висновку Верховного Суду.
Разом з тим, скаржником не зазначено норму права, яку застосовано судами без урахування висновку Верховного Суду, а також не доведено подібності правовідносин у цій справі та у наведених справах.
Разом з тим, скаржник посилається на численні рішення КДКП та постанови Великої Палати Верховного суду (справи №11/9901/14/17 від 11 вересня 2018 року, №П/9901/І9/17 від 13 листопада 2018 року, №П/800/577/17 від 29 січня 2019 року), за наслідками перегляду рішень КДКП сформульована правова позиція, що притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за п. 5 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру» неможливо до моменту встановлення вироком суду вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення.
Однак, як вбачається із матеріалів касаційного провадження, скаржника звільнено з посади в органах прокуратури за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики за пунктами 5 та 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру».
А тому, посилання скаржника на вищевказані постанови є безпідставними, оскільки не відносяться до предмета спору позивача.
Водночас скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних постановах посилаються на матеріали та документи, які були отримані під час службового розслідування відносно позивача.
Такими матеріалами та документами є копії матеріалів кримінального провадження №4201716000001089, на підставі яких складений Висновок про результати службового розслідування, та які були предметом розгляду Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора. Однак такі матеріали, на думку скаржника, взагалі не могли бути предметом розгляду Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора.
При цьому, відповідна правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду в адміністративній справі №9901/507/18 від 25 червня 2018 року.
Однак, суд зазначає, що недостатньо самого лише посилання на постанову Верховного Суду, необхідно указати конкретну норму права (пункт, частина, стаття), яка застосована судом без урахування висновку Верховного Суду.
Разом з тим, скаржником не зазначено норму права, яку застосовано судами без урахування висновку Верховного Суду, а також не доведено подібності правовідносин у цій справі та у наведених справах.
Наведене обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
У решті зміст касаційної скарги зводиться до викладення фактичних обставин справи, незгоди позивача із оскаржуваними рішеннями судів попередніх інстанцій та посиланням на нормативно-правові акти, що свідчить про формальний підхід скаржника до належного оформлення касаційної скарги в частині обов`язкового зазначення підстав касаційного оскарження з урахуванням частини 4 статті 328 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
З урахуванням змін до  КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обгрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу адвоката Маленка Олександра Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року у справі №640/8349/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду                                                                          В. Е. Мацедонська