Справа № 138/736/21
Провадження № 22-ц/801/1873/2021
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,
учасники справи:
позивач  ОСОБА_1 ,
відповідач  ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_2  на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Київської Т. Б. у м. Могилів-Подільський Вінницької області, повний текст судового рішення складено 05 липня 2021 року,
у цивільній справі № 138/736/21 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в міськрайонний суд з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування якого посилалася на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є повнолітнім, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Подружнє життя у сторін не склалося і рішенням суду шлюб було розірвано. Позивачу важко здійснювати утримання дочки самостійно, а тому вона звернулась до суду з цим позовом у якому просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
02 червня 2021 року до суду надійшло клопотання позивача про зміну позовних вимог в якому вона просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 червня 2021 року клопотання позивача задоволено, прийнято її заяву.
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 червня 2021 року позов задоволено.
Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.03.2021 до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права без врахування всіх обставин справи, просить судове рішення змінити, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягувати з нього аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову не взяв до уваги, що відповідач визнавав позовні вимоги частково і просив стягувати з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), оскільки крім доньки ОСОБА_5 він має малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вагітну дружину ОСОБА_6 , яка не працює, непрацездатну матір ОСОБА_7 , яка потребує матеріальної допомоги з його боку, як сина, та доньку дружини від її першого шлюбу, студентку ОСОБА_8 , у якої помер рідний батько. Його представник в судовому засіданні просила суд врахувати ті обставини, що його матеріальний стан є важким, наявність у нього чотирьох утриманців, а також те, що через місяць у нього народиться ще одна дитина. Проте із оскаржуваного рішення слідує, що суд не врахував жодної із вищевказаних ним обставин, чим проігнорував вимоги статті 182 СК України.
Від позивача ОСОБА_1 , у встановлений судом строк, відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 15 червня 2010 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.6).
Сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.5).
Той факт, що дитина проживає разом з позивачем підтверджується довідкою № 601 від 25.02.2021 виданою адміністратором відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради (а.с.7).
Під час розгляду цієї справи суд також встановив, що згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_2 (а.с.20).
Згідно з довідкою № 79 від 12.04.2021 виданою головою квартального комітету №8 «Лісний» Коврига В. В. проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 (а.с.22).
ОСОБА_6  перебуває на диспансерному обліку з приводу вагітності в жіночій консультації Могилів-Подільської ОЛІЛ. Вагітність 16 тижнів. Вказана обставина підтверджується довідкою від 12.04.2021 (а.с.21).
У відзиві на позов відповідач вказав, що на його утриманні перебуває дочка дружини від першого шлюбу.
Батьками ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (а.с.24).
ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.25).
30.06.2021 ОСОБА_8 , уже закінчила навчання у Чернівецькому національному університеті ім. Ю. Федьковича, що підтверджується довідкою № 600 від 12.04.2021. Інформація про оплату навчання відсутня (а.с.23).
Також відповідач надав суду копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . В судовому засіданні представник відповідача стверджувала, що вказана особа є матір`ю відповідача та перебуває на його утриманні. При цьому, представник відповідача зазначила, що його мати проживає окремо та отримує пенсію. Також звернула увагу, що на утриманні відповідача перебуває і його вагітна дружина.
Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дітей, які регулюються Сімейним кодексом України.
За змістом статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Аналогічна норма закріплена у статті 180 СК України.
Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України). 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до положень частини 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховною Радою України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
За змістом частини першої статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Так, згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частиною першою статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Суд першої інстанції, встановивши вказані обставини та керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши при прийнятті оскаржуваного рішення, що відповідач є здоровою, працездатного віку особою, може надавати матеріальну допомогу, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , визначивши аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Посилання скаржника на те, що він має сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), оскільки стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку ставить його в скрутне матеріальне становище, так як на його утриманні крім спільної з позивачем дитини, також є ще одна дитинита, зважаючи на те, що станом на квітень 2021 року його дружина була вагітна, у відповідача, в подальшому ймовірно, з`явиться ще один утриманець, апеляційний суд не бере до уваги.
Крім того, у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження наявності у відповідача будь-яких інших обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі.
Так, Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону утримувати неповнолітніх дітей зобов`язані обоє батьків, які мають рівні права та обов`язки.
Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відтак правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами статті 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів, який становить 1/4 частку від заробітку відповідача, що узгоджується з вимогами частини другої статті 182 СК України.
При цьому суд першої інстанції правильно виходив із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 369, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення, а рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 червня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

       Головуючий                                          Ю. Б. Войтко

       Судді:                                                   І. В. Міхасішин 

                                                  М. В. Матківська