Єдиний унікальний номер 227/59/21 
Номер провадження 22-ц/804/2550/21        

                                                               ПОСТАНОВА
                                                         ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючого судді Мірути О.А.
суддів Тимченко О.О., Хейло Я.В.
за участю секретаря судового засідання  Гладуха О.О.,
розглянувши в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2021 року по цивільній справі № 227/59/21 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, (суддя Любчик В.М., повний текст складений 26 липня 2021 року), 

                                                             В С Т А Н О В И В:

        КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

12 січня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_1 , яку уточнив заявою від 05 липня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором № б/н від 14 лютого 2017 року в розмірі 242043,93 грн. (215098,70 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т. ч. 215098,70 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, та 26945,23 грн. - заборгованість за простроченими відсотками), а також понесених судових витрат, посилаючись на наступне.
14.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг з заявою № б/н від 14.02.2017 року, яку підписав власноручно. 
При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви та підтверджує той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі, що також підтверджується копією паспорту споживчого кредиту. 
Дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, а виконання відповідачем договору - випискою по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. 
Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 09 липня 2018 року отримав картку типу преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200000 грн.). 
Номер та строк дії отриманої кредитної картки зазначено у довідці про отримання картки. Отримання картки підтверджується фотографією клієнта із карткою, довідці про отримані картки та випискою по рахунку. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.  Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. 
Таким чином, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 18.06.2021 року у нього утворилась заборгованість у розмірі в розмірі 242043,93 грн. , з яких: 215098,70 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т. ч. 215098,70 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, та 26945,23 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
  
       КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

       Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2021 року позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.02.2017 року у розмірі 242043,93 гривень (двісті сорок дві тисячі сорок три гривні дев`яносто три копійки), яка складається з 215098,70 грн. (двісті п`ятнадцять тисяч дев`яносто вісім гривень сімдесят копійок) - заборгованості за тілом кредиту та 26945,23 грн. (двадцять шість тисяч дев`ятсот сорок п`ять гривень двадцять три копійки) - заборгованості за простроченими відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3630,66 гривень (три тисячі шістсот тридцять гривень шістдесят шість копійок).

        КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

         У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ Комерційний банк «Приватбанк»  у задоволенні позовних вимог позивача. 

       УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що у суду першої інстанції відсутні були підстави передбачені ст. 49 ЦПК України приймати від позивача заяву про збільшення позовних вимог, оскільки підготовче засідання було закрито 02.07.2021 року. Таким чином, на його думку судом першої інстанції були порушені процесуальні норми законодавства.
Також вважає, неможливо було брати до уваги як доказ анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в якості належного доказу укладення договору з банком, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Приватбанку. Також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, зазначає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони банку, яка може вносити і носить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розглядів вказаної справи. 
За вказаних підстав, вважає, що вимоги ст. 634 ЦК України неможливо застосувати до даної цивільної справи. 
Просить застосувати до вказаних правовідносин висновки правової позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). 
Вважає, що інформація, яка викладена в паспорті споживчого кредиту також не може бути взята до уваги судом, оскільки за текстом зазначеного паспорту, інформація актуальна до 24.07.2018 року, а тому не може бути взята до уваги в якості доказу умов кредитування.  

        УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

На адресу апеляційного суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив, в якому позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскільки вважають рішення суду законним та справедливим з огляду на наступне.
            Відповідачем було підписано анкету-заяву, що свідчить про погодження  останнього на укладення договору з банком та з умовами і правилами надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», з якими клієнт був ознайомлений, що підтвердив власним підписом. Додають у своїх поясненнях, що відповідач деякий час належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Сторонами було обговорені усі істотні умови. Також звертають увагу на той факт, що до уточненої позовної заяви банком було долучено розрахунок заборгованості станом на 14.06.2021 року в якому всі внесені у рахунок погашення суми враховані. Також акцентують увагу суду на найактуальніші позиції Верхового Суду за наслідком розгляду аналогічних справ. 
У судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мерцалова Н.В.  не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
У судове засідання апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

       ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

         Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку позичальника, відповідач підтвердив згоду, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку складають договір з банком, про ознайомлення з яким і розписався клієнт в заяві (а.с.18).
Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» між банком та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким останньому було надано кредитну картку: № НОМЕР_1 дата відкриття 09 липня 2018 року термін дії 07/21 (а.с. 17).
З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що 09 липня 2018 року здійснена операція старт карткового рахунку - НОМЕР_1 ; 30.03.2020 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 200000 гривень; 06.08.2020 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 гривень (а.с.16).
Досліджено виписку за договором № б/н станом на 10.09.2020 року, в якій зазначені операції щодо використання ОСОБА_1 , 1983 року народження, кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування (а.с.7-15).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість до стягнення за вказаним кредитним договором, станом на 14.06.2021 року, становить 242043,93 грн та складається з 215098,70 грн - заборгованості за тілом кредиту та 26945,23 грн - заборгованості за простроченим відсотками (а.с.235).

         ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

        Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

        МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини, внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої.
Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у анкеті-заяві. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України. 
Суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки, відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором від 14.02.2017 року, укладеним з позивачем, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка включає в себе: 215098,70 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 26945,23 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, що в загальній сумі складає 242043,93 грн.
Враховуючи викладенні обставини судом першої інстанції було прийняте рішення про задоволення позовних вимог.
З таким рішенням погоджується й колегія суддів апеляційного суду з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Абзацом 2 частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та Банком Договір, що підтвердив підписом у заяві (а.с. 18).
У анкеті-заяві зазначено, що підписанням цієї анкети-заяви відповідач відповідно до статті 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ ПриватБанк, які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.  Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням погодження та повного і безумовного прийняття відповідачем зміненої редакції Умов та правил. Зі змінами Умов і правил надання банківських послуг відповідач зобов`язується ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті банку privatbank.ua.
Згідно довідки АТ КБ Приватбанк, дійсність якої не спростована відповідачем, позичальником за договором про надання банківських послуг від 14.02.2017 року б/н було отримано картку, зокрема: 09.07.2018 року (№ НОМЕР_1 ) - термін дії до 07/21; з наданням якої банком встановлено позичальникові кредитний ліміт 200 000 грн., з подальшим зменшенням до 0,00грн. (а.с. 16, 17)
Також позивачем в підтвердження позовних вимог надано Витяг з Тарифів обслуговування преміальних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані (а. с. 18-66).
Крім того, у справі наявний Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови кредитування з використанням картку типу преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200000 грн.), сторонами договору була узгоджена процентна ставка за користування кредитними коштами поза межами пільгового періоду на рівні 37, 3 %  річних, що в сенсі                  ст. ст. 628, 638, 1048, 1054 ЦК України є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 , бо достовірність підписів позичальником не оспорювалась.
Отже, у наведених документах/формулярах сукупно визначено домовленість сторін про обсяг кредитного ліміту і сплату відсотків за користування кредитом, що підтверджує факт укладення між сторонами кредитного договору.
Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з позичальника заборгованості по нарахованим відсоткам та заборгованості по простроченим відсоткам за користування кредитними коштами, підпис позичальника у споживчому паспорті здійснений після підписання анкети-заяви і старту карткового рахунку 09.07.2018 року, що свічить про безпосереднє врегулювання сторонами за укладеним договором питання оплатності кредитних відносин.
Враховуючи розмір погоджених відсотків, колегія суддів погоджується із зазначеним позивачем розрахунком заборгованості по відсоткам, яка дорівнює 26 945, 23 грн. заборгованість за простроченими відсотками, згідно ст. 625 ЦК України.
Статтею 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.  Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першоїстатті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зістаттею 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі                          № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк ). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
  В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ ПриватБанк в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ ПриватБанк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ ПриватБанк не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів .
З урахуванням зазначеного висновку, становить, що саме з доданим до позовної заяви Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», відповідач ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до саме цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Надана позивачем довідка про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту) за формою та змістовним наповненням відповідає вимогам, які до неї ставляться в Законі № 1734-VIII, тобто сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору позики (кредиту): погодили строк дії, умови повернення кредиту, процентну ставку, відповідальність за порушення виконання зобов`язань. Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.
Враховуючи вимоги статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).
За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Застосування норм права, оцінка доказів є саме прерогативою суду. У цій категорії справ розмір кредитної заборгованості має визначатись відповідно до наданих доказів, вимог закону та умов договору. При цьому суд не позбавлений права і зобов`язаний при наявності кредитної заборгованості стягнути ту суму, яка є для суду доведеною, а не взагалі відмовляти у позові.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2019 року у справі                               № 910/10254/18, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому можуть підтверджувати факт передачі кредитних коштів позичальнику та заборгованість за кредитним договором.
Отже, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача, який повинен досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами, зокрема, розрахунком заборгованості, що узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 204/2217/16-ц (провадження 61-47244св18) та від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19).
Судом першої інстанції встановлено та визнається відповідачем в апеляційній скарзі, що на підставі укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 14.02.2017 року , 09 липня 2018 року АТ КБ Приватбанк видало відповідачу кредитну картку, за допомогою якої ОСОБА_1 набув можливість протягом дії кредитної картки знімати грошові кошти з рахунку та розраховуватись ними.
З матеріалів справи вбачається та фактично не заперечувалося відповідачем, що він користувався встановленим йому кредитним лімітом (карткою) та вчиняв дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором протягом періоду кредитування.
Із виписки по особовому рахунку чітко прослідковується, що відповідач користувався кредитними грошима, отримував кошти через банкомати, розраховувався в торгівельних мережах, здійснював перекази тощо, а отже отримав гроші на кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки із встановленим на ній кредитним лімітом.
Таким чином, наведене вище свідчить про доведеність кредитором та визнання позичальником факту отримання кредитних коштів та користування ними, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для відмови позивачу у стягненні фактично отриманих відповідачем грошових коштів за кредитним договором у вигляді встановленого (збільшеного) банком і використаного позичальником кредитного ліміту.
Відповідач повинен був повернути позивачу у добровільному порядку зняті або витрачені ним з рахунку грошові кошти, проте свій обов`язок не виконав, не забезпечивши своєчасне та достатнє погашення заборгованості за основною частиною кредиту.
З огляду на вищевикладене та встановивши, що ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого фактично отримані та використані ним кошти у добровільному порядку залишилися не повернутими АТ КБ ПриватБанк, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення вказаної суми боргу з боржника на користь позивача.
З огляду на диспозитивність і змагальність як засади цивільного судочинства, Банк на власний розсуд надав докази, які колегія суддів знаходить достатніми для висновку про погодження сторонами плати за користування кредитними коштами у вигляді сплати відсотків та розміру цих відсотків.
Суд належним чином дослідив подані стороною позивача докази, перевірив їх, оцінив в сукупності та у  взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами по справі.
Надані позивачем розрахунку відсотків за користування кредитом станом на 14.08.2021  року ніким не оспорюються та позивач просив стягнути звідповідача заборгованості за простроченими відсотками , нарахованих у відповідностідо умов,викладених в паспорті споживчого кредиту, підписаному позичальником ОСОБА_1 .
Таким чином, заборгованість за процентами в розмірі 26 945, 23грн, розрахованими виходячи зі ставки 37, 2 % річних, з урахуванням того, що сторони погодили такі умови, підписавши паспорт споживчого кредиту, підлягають до стягнення.
Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги в частині  порушення судом першої інстанцї норм процесуального права при прийнятті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог є безпідставними з огляду на таке.
Так, у позовній заяві АТ КБ «Приватбанк» просив стягути заборгованість розмірі 249643,63 грн, з яких: 215098,70 грн - заборгованість за кредитом, в т.ч. 146894,98 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 68203,72 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8322,56 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 26222,37 грн - заборгованість за простроченими відсотками. У заяві про збільшення позовних вимог від 05 липня 2021 року, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором № б/н від 14 лютого 2017 року в розмірі 242043,93 грн (215098,70 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т. ч. 215098,70 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, та 26945,23 грн - заборгованість за простроченими відсотками), а також понесені судові витрати.
Відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України в редакції, чинній на момент подання уточненої позовної заяви, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше, ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.  Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Як у первинній позовній заяві, так і в заяві про її збільшення, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, у збільшеній заяві позивач лише змінив суму заборгованості. Таким чином, позивач не змінював предмет та підстави позову, а отже посилання заявника на поршення судом першої інстанції вимоги процесуального законодавства є необґрунтованими.
             Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20.
   На підставі викладеного, пеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, оскільки рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу  відповідача ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що  суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального закону.

       ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст.7, 19, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 

      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Добропілського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:      О.А. Мірута

Судді:        О.О. Тимченко 

  
        Я.В. Хейло