ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" жовтня 2021 р.           Справа№ 910/8567/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Тищенко А.І. 
 
при секретарі судового засідання Линник А.М.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 21.10.2021
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство «Газсервіс»
на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2021
у справі №910/8567/21 (суддя Ярмак О.М.) 
за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз»
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство «Газсервіс»
про стягнення 361 680,00 грн.
В судовому засіданні 21.10.2021 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
                                                         ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство «Газсервіс» про стягнення 361     680,00 грн/, перерахованих по договору купівлі-продажу №7/38/19 від 19.11.2019 за товар, що залишився непоставленим. 
Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем зобов`язання щодо поставки товару, вартістю 361   680,00 грн. по договору купівлі-продажу №7/38/19 від 19.11.2019, перерахованих позивачем за платіжним дорученням №3935 від 15.06.2020 на рахунок відповідача та відмовою у добровільному порядку повернути отримані грошові кошти за вимогою позивача від 05.05.2021.
У  відзиві на позовну заяву відповідач стверджує про виконання зобов`язання належним чином, поставку позивачу товару через ТОВ «Нова Пошта» відповідно до п.4.2 договору за експрес-накладною № 59000517417595 від 28.05.2020 та його отримання уповноваженим представником відповідача 01.06.2021, зауважив про направлення 70 штук контролерів, вагою 200 грам кожен, загальна вага яких також відображена як 14,8 кг у вказаній експрес-накладній та помилкове підписання акту звірки за період січень-листопад 2020 по договору № 7/38/19 від 19.11.2019 із відображенням заборгованості перед позивачем у сумі 361   680,00 грн; не оформлення видаткової накладної на спірну поставку з причин неузгоджених дій працівників відповідача. 
Позивач на доводи відповідача подав відповідь на відзив, в якій зазначив про недоведеність твердженьь про відправлення відповідачем 70 штук контролерів, що суперечить п.4.2 договору, в якому вказано максимальну кількість однієї поставки - не більше 50 штук, відсутність оформлення видаткової накладної та підпису представника позивача у графі отримувача в експрес-накладній ТОВ «Нова Пошта» № 59000517417595 від 28.05.2020, яка з вказаних підстав, на переконання позивача, не є належним доказом у справі.
У запереченнях на відповідь на відзив відповідач подав пояснення по справі, в яких окрім раніше наведеної правової позиції у даному спорі, зазначив про помилковість направлення за спірною поставкою на користь позивача 15 штук контролерів та зазначення у експрес-накладній одержувача та дати і часу отримання товару, що підтверджує факт його отримання.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 у справі №910/8567/21 позов задоволено. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство «Газсервіс» на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» 361  680,00 грн. заборгованості, 5425,20 грн. витрат по сплаті судового збору.
Рішення мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач 25.08.2021 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована неповним та неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки; не з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; неправильним застосуванням норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- неузгодженість дій працівників відповідача жодним чином не підтверджує факт не направлення товару продавцем (відповідачем). Помилковість направлення зайвих 15 штук товару також не свідчить про неналежне виконання умов договору та невиконання відповідачем та йог працівниками дій по відправленню, комплектації товару покупцю (позивачу);
- предметом спору є не правильність відображення господарської операції в бухгалтерському обліку, а факт передачі 70 штук контролерів відповідачем позивачу;
- щодо відсутності підпису представника одержувача Гагіна Олександра Яковича та печатки одержувача на експрес-накладній № 59000517417595 від 28.05.2020, зазначає  про отримання цієї накладної від ТОВ «Нова пошта», тому вона не містить підпису та печатки, але містить відомості про день та час отримання товару:01.06.2020 о 14 год. 07 хв.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача 02.09.2021 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 залишено апеляційну скаргу без руху з огляду на неподання належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. Надано скаржнику строк не більше семи днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.
10.09.2021 від представника відповідача надійшов лист про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого додано платіжне доручення № 689 від 10.09.2021 про сплату 2   712,60 грн. судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 21.10.2021.
Явка представників сторін
Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.10.2021 заперечував доводи апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 21.10.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
20.10.2021 до канцелярії суду від директора відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її відрядженням та бажанням надати пояснення в судовому засіданні та додаткові докази на підтвердження заперечень проти позову.
Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України). 
Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.
Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на відхилення судом клопотання про відкладення розгляду справи та те, що явка представника відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції
19.11.2019 між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» (покупець за договором, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Газсервіс» (продавець за договором, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу № 7/38/19, на умовах та в порядку якого продавець зобов`язався передати, а покупець - прийняти і оплатити обладнання: Контролер передачі даних OE-link в комплекті у кількості 100 шт., ціною 5480,00 грн. без ПДВ, всього 657600,00 гн з ПДВ.
Згідно п.2.2 договору узгоджено, що загальна сума договору визначається сумарною вартістю поставленого в рамках даного договору товару згідно рахунків - фактур та/або видаткових накладних, та складає 657 600,00 грн.
У пунктах 3.2-3.3 договору встановлено умови платежів: покупець здійснює не менше 20% попередню оплату вартості товару протягом тридцяти робочих днів з моменту підписання даного договору згідно з реквізитами, вказаними у рахунках-фактурах.   Остаточний розрахунок за поставлений товар у кількості відповідно до п.1.1. Договору здійснюється Покупцем не пізніше 10 календарних днів після отримання товару, що підтверджується підписаною Сторонами видатковою накладною                    (в інших випадках - відмітка про отримання товару на товаросупровідних документах).
Відповідно до ст.4.1 договору, поставка товару здійснюється продавцем у термін, що не перевищує 20 (двадцяти) календарних днів з моменту здійснення покупцем попередньої оплати згідно п.3.2. даного договору.
Умови поставки товару покупцю - зі складу продавця до відділення ТОВ «Нова Пошта» здійснюється партіями не більше 50 шт. кожна в м.Полтава, згідно ЕН/ТТН (експрес-накладною/товарно-транспортною накладною) за рахунок продавця. 
Датою поставки і переходу права власності на Товар, а також ризиків випадкового ушкодження або знищення Товару вважається дата підписання уповноваженим представником Покупця видаткової накладної (в інших випадках - відмітка про отримання на товаросупровідних документах) (п.4.2 договору).
Матеріалами справи встановлено, що відповідач за видатковими накладними № 34 від 28.12.2019 на суму 197   280, 00 грн., №30 від 12.06.2020 на суму 98   640,00 грн. поставив, а позивач отримав товар контролери у кількості 45 шт. та оплатив вказані партії товару за платіжними дорученнями № 22785 від 26.12.2019 на суму 197 280,00 грн. та № 3871 від 12.06.2020 на суму 100   000,00 грн. (переплата 1360,00 грн.).
15.06.2020 позивач перерахував на рахунок відповідача за платіжним доручення №3935 грошові кошти у сумі 360   320,00 грн. в якості оплати за контролери згідно рах. № 180 від 29.11.2019, договору № 7/38/19 від 19.11.2019.
З підстав неотримання товару вартістю 361   680,00 грн. позивач звернувся до відповідача із вимогою № 06.2/5367 від 05.05.2021 про повернення сплаченої суми коштів.
У відповідь на вказану вимогу відповідач листом № 13/05 від 13.05.2021 повідомив про виконання своїх зобов`язань належним чином, відправлення товару у кількості 70 штук контролерів позивачу за експрес-накладною № 59000517417595 від 28.05.2020, в якій зазначена фактична вага відправлення 14,8 кг (відповідно до листа виробника товару ТОВ «ІЗОДРОМ» №515 від 13.05.2021 вага одного контролера складає 200 грам) та отримання його уповноваженим представником позивача Гагіним О.Я. - 01.06.2020 о 14 год. 07 хв., також зауважив про помилкову передачу покупцю 12.06.2021 - 15 контролерів.
Позивачем з підстав неотримання оплаченого товару по договору вартістю 360   320,00 грн. та незадоволення вимоги про повернення коштів у добровільного порядку, заявлено вимоги до відповідача про стягнення 361   680,00 грн., перерахованих по договору купівлі-продажу №7/38/19 від 19.11.2019 за товар, що залишився непоставленим та штрафних санкцій.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, позицію представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.
Укладений між сторонами договір купівлі-продажу №7/38/19 від 19.11.2019 за своєю правовою природою є договором поставки та підставою виникнення взаємних прав і обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України   (далі -   ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення   Цивільного кодексу України   (далі -   ЦК України) про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 ст. 663 ЦК України   передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень   статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
У відповідності до положень п.4.1 договору сторонами узгоджено строк поставки:   у термін, що не перевищує 20 (двадцяти) календарних днів з моменту здійснення покупцем попередньої оплати згідно п.3.2. даного договору (20%).
Згідно п.4.2 договору, поставка здійснюється зі складу продавця до відділення ТОВ «Нова Пошта»   партіями не більше 50 шт. кожна в м.Полтава, згідно ЕН/ТТН (експрес-накладною/товарно-транспортною накладною) за рахунок продавця. Датою поставки і переходу права власності на Товар, а також ризиків випадкового ушкодження або знищення Товару вважається дата підписання уповноваженим представником Покупця видаткової накладної (в інших випадках - відмітка про отримання на товаросупровідних документах) (п.4.2 договору).
Матеріалами справи встановлено та відповідачем не оспорюється факт перерахування позивачем 15.06.2020 (відмітка банку про проведення платежу) на рахунок відповідача 360   320,00 грн. в якості оплати за товар по договору та наявності переплати у сумі 1360,00 грн. за поставкою 12.06.2020 (оплачено 100   000,00 грн., поставлено товар на 98   640,00 грн.).
Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України   суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Статтею 530 Цивільного кодексу України предбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.
Належних доказів вчинення відповідачем дій щодо поставки товару на суму 361 680,00 грн. оплати,   підписання сторонами первинних документів на передачу товару (видаткових накладних, ТТН, актів), у т.ч. у визначений строк, а також станом на час розгляду справи по суті спору, суду не надано.
Надана відповідачем копія експрес-накладної ТОВ «Нова Пошта» № 59000517417595 від 28.05.2020 не є належним доказом поставки товару позивачу відповідно до умов правовідносин сторін, оскільки має відмітку у графі найменування товару «вимірювальні прилади, лічильники», проте без зазначення інших відомостей, за якими можна було ідентифікувати цей товар, як контролери у кількості 70 штук по договору купівлі-продажу №7/38/19 від 19.11.2019; підпис представника одержувача у відповідній графі накладної відсутній.
Щодо посилання відповідача на те, що вага товару 14,8 кг відповідає вазі 70 штук контролерів, виходячи із відомостей, наданих виробником товару у листі про вагу одного виробу 200 грам, суд обґрунтовано зазначено, що вказані відомості не є доказом у справі, що має перевагу над іншими доказами, у т.ч. зважаючи на надання їх контрагентом відповідача (зацікавленої особи та без будь-яких підтверджуючих технічних чи інших документів).
Твердження відповідача про відправлення 70 штук товару за цією накладною та помилкове направлення 12.06.2020 - 15 штук судом оцінено критично, оскільки доказів висловлення відповідачем будь-яких претензій до позивача про помилкове надсилання товару 12.06.2020 до моменту звернення позивача із вимогою про повернення спірних 361 680,00 грн, у матеріалах справи відсутні.
Доводи відповідача про неоформлення видаткової накладної на спірну поставку з причин неузгоджених дій працівників відповідача також обґрунтовано не прийняті судом, оскільки є ризиками внутрішньої господарської діяльності відповідача, не виправдовують його бездіяльність та не є підставами звільнення від обов`язку доказування.
Крім того, згідно даних Акту звіряння взаємних розрахунків між сторонами за січень-листопад 2020 по договору № 7/38/19 від 19.11.2019, заборгованість відповідача на користь позивача станом на 30.11.2020 становила 361   680,00 грн. 
Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Як було встановлено судом, Акт звіряння містить підпис представника відповідача, та скріплено печатками обох юридичних осіб - сторін договору поставки, що спростовує доводи відповідача про помилковість підписання акту та визнання заборгованості у спірній сумі.
Крім того, проводячи звірку взаємних розрахунків, відповідач мав можливість підтвердити наявність заборгованості контрагенту іншими бухгалтерськими документами, у т.ч. щодо помилково поставленного, за його доводами, 12.06.2020 товару і фактичної поставки товару 29.05.2020 (01.06.2020) і відповідно при наявності такої, включити її в акт звірки, що ним здійснено не було.
Відповідно до статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 13 ГПК України).
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплює стаття 75 вказаного Кодексу
Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставини, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Таким чином, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Іншими словами тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи з встановлених обставин по справі, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та наданих доказів в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 361  680,00 грн. вартості оплаченого, проте не отриманого товару, у повному обсязі.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.
Виходячи з правил ч. 4 ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство «Газсервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 у справі №910/8567/21.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство «Газсервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 у справі №910/8567/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 у справі №910/8567/21 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство «Газсервіс».
4. Матеріали справи №910/8567/21  повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови підписано 17.12.2021 після виходу суддів Тищенко А.І. та Скрипки І.М. з лікарняного та відпусток. 
Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                А.І. Тищенко