ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 листопада 2021 року           справа №200/1018/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., секретар судового засідання Сізонов Є.С., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача Ритова О.М., представника відповідача Шашко А.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року (повне судове рішення складено 18 червня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/1018/21-а (суддя в  І інстанції Зеленов А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, 

                                                          УСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі  - Департамент), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту № 727 від 16 грудня 2020 року про застосування до працівника батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби з поліції;
-  визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту № 1004 о/с від 31 грудня 2020 року в частині накладення на старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , начальника безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;
-  поновити ОСОБА_1 , старшого лейтенанта поліції, на посаді начальника безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ з 31 грудня 2020 року;
- стягнути з Департаменту на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення і до дня винесення судом рішення про поновлення.  
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач проходив службу в Національній поліції України, мав звання старшого лейтенанта поліції та займав посаду начальника відділення безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ.
25 вересня 2020 року позивачу було повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України.
Наказом від 16 грудня 2020 року №727 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби, а наказом №1004 о/с від 31 грудня 2020 року звільнено зі служби.
Вважав, що оскаржувані накази прийняті відповідачем без повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, встановлення факту вчинення проступку та ступеня вини позивача.
Притягнення до дисциплінарної відповідальності за одним лише фактом початку кримінального провадження (щодо позивача) є неправомірним.
На дату винесення спірних наказів вини позивача у злочині не було доведено, тому немає підстав твердити, що своїми діями (які водночас слугували підставою для початку кримінального провадження) він порушив службову дисципліну.
Також вважав, що застосований до позивача вид покарання є надто суворим і неспівмірним з характером поставленого йому за провину порушення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту № 727 від 16 грудня 2020 року про застосування до працівника батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби з поліції.
Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту №1004 о/с від 31 грудня 2020 року в частині накладення на старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , начальника відділення безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ з 31 грудня 2020 року.
Стягнуто з Департаменту на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня винесення судом рішення про поновлення у розмірі 51 139 грн. 40 коп. (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 7 липня 2021 року - т.2 а.с. 64-65).  

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначається на безпідставність позовних вимог, оскільки в ході проведення службового розслідування факт порушення службової дисципліни позивачем підтвердився. Саме дії позивача, які призвели до повідомлення останньому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України є несумісними з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських та підривають авторитет органів Національної поліції в цілому.
Наказ Департаменту патрульної поліції від 16.12.2020 № 727 у відповідності до вимог ч.1 ст.4 Статуту чітко сформульований. В ньому зазначено, що стало підставою застосування до позивача дисциплінарного стягнення, в чому саме виразився дисциплінарний проступок та порушення яких вимог законодавства встановлено в діях позивача. Застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є правомірним і пропорційним. Наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ґрунтується на самостійних підставах, натомість встановлення вини позивача у скоєнні злочину є компетенцією кримінального суду.
Відтак, апелянт наголошує, що при прийнятті оскаржуваних наказів діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, проти чого заперечували позивач та його представник.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 21 липня 2004 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, РНОКПП НОМЕР_2 (а.с.11).   
З 29.12.2015 по 31.12.2020 позивач проходив службу в Національній поліції  України. 14.04.2016 ОСОБА_1 прийняв присягу працівника Національної поліції України (т.1 а.с.77).
Наказом Департаменту № 626 о/с від 23.06.2018 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділення безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції (т.1 а.с.12).
24.09.2020 затримано начальника відділення безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України. За даним фактом наказом Департаменту № 1970 від 24.09.2020 призначено службове розслідування (т.1 а.с.53).
Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 6 жовтня 2021 року відсторонено ОСОБА_1 від посади начальника відділення безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції строком на 2 місяці, тобто до 06.12.2020 включно (т.1 а.с.81-82).
Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №2222 від 23.10.2020 продовжено строк проведення службового розслідування, призначеного наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №1970 від 24.09.2020 (т.1 а.с.59).
Начальником Департаменту патрульної поліції полковником Євгенієм Жуковим 23.11.2020 затверджено висновок службового розслідування, призначеного за фактом затримання 24.09.2020 начальника відділення безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції (далі - БПП в м. Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 слідчим відділом територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську (далі - ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську), за підозрою в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України), відомості про вчинення якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.09.2020 за № 42020050000000322 (т.1 а.с.83-99).
Дисциплінарною комісією вирішено, що за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні пунктів 1, 2 частини першої статті 18, Присяги працівника поліції, пунктів 1 та 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», абзаців 1, 2, 7 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, згідно з частиною третьою статті 19 та відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», до начальника відділення безпеки дорожнього руху БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (т.1а.с.98).
Наказом Департаменту від 16.12.2020 № 727 до начальника відділення безпеки дорожнього руху БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (т.1 а.с.16).
Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 31.12.2020 № 1004 о/с відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) звільнено зі служби старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0013926), начальника відділення безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ, з 31 грудня 2020 року (т.1 а.с.17).
Позивач, не погоджуючись з наказами Департаменту № 727 від 16 грудня 2020 року та № 1004 о/с від 31 грудня 2020 року, звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку, що відповідачем не було доведено, в чому саме полягає прояв недисциплінованості старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та які саме несумісні з професійно-етичними якостями поліцейського дії позивача призвели до повідомлення останньому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; які такі вчинив позивач протиправні винні діі поліцейського, що полягали в такому порушенні ним службової дисципліни, за які повинно послідувати звільнення із служби у поліції. Отже, суд з`ясувавши обставини справи, встановив наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу № 727 від 16.12.2020 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби з поліції та наказу № 1004 о/с від 31.12.2020 в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, та, як наслідок, стягнення з Департаменту на корись позивача суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період 01.01.2021 по 18.06.2021 у розмірі 51 139,40 грн (з урахуванням ухвали про виправлення описки), з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

З такими висновками не погоджується судова колегія, з огляду на таке.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України встановлює Закон № 580-VIII.
Як визначено у ч.1 ст.1 вказаного Закону, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно ч.1 ст.8 Закону № 580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII, поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Частинами 1 та 2 ст.19 цього Закону  визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Місцевий суд мотивував своє рішення, зокрема тим, що виключно вироком суду можуть бути підтверджені обставини, описані у висновку службового розслідування та в наказі про накладення дисциплінарного стягнення в частині того, чи мали місце зі сторони позивача відповідні дії щодо отримання неправомірної вигоди, при цьому, у матеріалах справи відсутній вирок суду про визнання позивача винним у вчиненні злочину, який передбачено ч. 3 ст. 368 КК України.
З цього приводу слід зазначити таке.
Як вже було зазначено вище, наказом Департаменту від 16.12.2020 № 727 до начальника відділення безпеки дорожнього руху БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII, пунктів l, 6 частини третьої статті 1 Дициплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», абзаців першого, другого, сьомого пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, згідно з частиною третьою статті 19 та відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», а не за саме повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України в кримінальному провадженні № 42020050000000322.
Цей наказ обгрунтований тим, що під час службового розслідування встановлено, що 04.08.2020 до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_3 , який провадить діяльність у сфері надання рекламних послуг та зареєстрований як фізична особа-підприємець. ОСОБА_3 хотів погодити розміщення трьох конструкцій для зовнішньої реклами. У зв`язку з цим надав старшому лейтенантові поліції ОСОБА_1 документи для погодження розміщення рекламних конструкцій.
Ознайомившись з указаними матеріалами, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 вирішив створити ОСОБА_3 штучні перешкоди в погодженні дозвільної документації на монтаж конструкцій для зовнішньої реклами. Крім того, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_3 , що погодження документів не є безкоштовним.
24.09.2020 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 затримано слідчим відділом територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську. 25.09.2020 старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.
Дійсно, в ході службового розслідування дисциплінарна комісія не мала можливості дослідити матеріали досудового розслідування, відібрати пояснення від ОСОБА_3 внаслідок відмови в сприянні цьому з боку слідчого у зв`язку із таємницею досудового розслідування (а.с.79-80), але відповідно до ухвал Краматорського міського суду Донецької області по справі № 234/13423/20 про відсторонення від посади (від 06.10.2020) та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (від 26.09.2020) зазначено, що існування обгрунтованої підозри у вчиненні старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України підтверджується доказами, зібраними під час досудового розслідування. Зокрема: заявою ОСОБА_3 від 09.09.2020; протоколами допитів ОСОБА_3 від 09.09.2020. 24.09.2020 та 25.09.2020: протоколом огляду та вручення грошових коштів від 24.09.2020 та протоколом обшуку в службовому кабінеті старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 від 24.09.2020.
Тобто, суддею Краматорського міського суду Донецької області під час ухвалення зазначених рішень були не лише розглянуті клопотання слідчого про відсторонення від посади та про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а було й досліджено та надано оцінку доданим матеріалам, а саме: заяві ОСОБА_3 від 09.09.2020; протоколам допитів ОСОБА_3 від 09.09.2020, 24.09.2020 та 25.09.2020; протоколу огляду та вручення грошових коштів від 24.09.2020 та протоколу обшуку в службовому кабінеті старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 від 24.09.2020. 
Внаслідок вищевикладеного, суд прийшов до висновку щодо існування обгрунтованої підозри вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та повністю задовольнив клопотання слідчого.
Обгрунтованість підозри містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Другий - питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення. У Рішенні «Нечипорук і Йойкало проти України» (п. 175) ЄСПЛ вкотре повторив, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про можливість.
Слідчий суддя в жодному випадку не повинен встановлювати причетність особи поза розумним сумнівом, втім, обгрунтована підозра має підтверджуватися конкретними фактами та обставинами, що можуть переконати об`єктивного спостерігача, тобто непрофесіонала у сфері права, в існуванні зв`язку між діями особи та подією. Такі фактичні обставини повинні бути чіткими та зрозумілими і знайти своє відображення, у відповідіному рішенні компетентного органу.
Факту вручення особі повідомлення про підозру недостатньо для того, щоб під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу дійшов висновку про наявність «обгрунтованої підозри» про вчинення підозрюваним кримінального правопорушения. Тому «обгрунтованість» підозри не може слідчим суддею встановлюватись ні через наявність долученого до клопотання про обрання запобіжного заходу письмового повідомлення про підозру, складеного стороною обвинувачення, ні через оцінку обгрунтованості даного повідомлення про підозру. Тому слідчий суддя під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу повинен самостійно пересвідчитись в обгрунтованості підозри шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів вчинення особою кримінального правопорушення, що й було зроблено.
Як встановлено з матеріалів справи, затримання та оголошення обгрунтованої підозри про вчинення кримінального правопорушення старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 набуло суспільного резонансу та негативно вплинуло формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції України, рівня довіри населення до поліції. Публікації в мережі інтернет викликали суспільний резонанс серед користувачів, які під зазначеними публікаціями написали безліч негативних коментарів на адресу поліції, які підпривають авторитет не тільки одного поліцейського, а й авторитет Національної поліції України, як центрального органу виконавчої влади, який відповідно до частини першої статті 1 Закону № 580-VIII служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Рішення про захід впливу у вигляді звільнення зі служби в поліції вжито до позивача за дії, що виразились у скоєнні проступку, що підриває авторитет поліції і її працівників в очах громадськості, порушення етики поведінки поліцейського, чим допущено порушення службової дисципліни.
Тобто, апеляційний суд вважає, що наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ґрунтується на самостійних підставах, натомість, встановлення вини позивача у скоєнні злочину є компетенцією кримінального суду.
На переконання колегії суддів, дисциплінарний проступок позивача виразився у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій, не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських.
Саме дії позивача, які призвели до повідомлення останньому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, є несумісними з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських та підривають авторитет органів Національної поліції в цілому.
При визначенні позивачу виду дисциплінарного сгягнения відповідачем враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно позивачем, його попередня поведінка, його характеристика, а також шкоду, завдану авторитету органів поліції.

Доводи позивача стосовно того, що він звільнений зі служби в поліції у зв`язку з тим, що йому повідомлено про підозру у кримінальному провадженні є необгрунтованими, оскільки наказ про звільнення позивача зі служби не містить такої підстави, як вчинення особою кримінального парвопорушення.
Як вбачаєься з оскаржуваного наказу, позивача звільнено зі служби  у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Крім того в ході службового розслідування дисциплінарна комісія Департаменту не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення позивача та інших осіб, яке здійснюється в межах досудового розслідування, а лише перевіряла дотримання позивачем вимог, що пред`являються до поліцейських та наявності в діях позивача складу дисциплінарного проступку.
До того ж, рішення у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєнні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у цьому випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі  КК України. Колегія суддів зазначає, що предметом цього спору є порушення позивачем службової дисципліни.
Суд звертає увагу на ту обставину, що відповідно до ст. 64 Закону № 580-VIII при прийнятті на службу до поліції позивач приносив присягу та присягав, у тому числі, вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
При цьому притягнення до дисциплінарної відповідальності без наявності вироку суду в кримінальному провадженні можливо, про що свідчить численна практика Верховного Суду, зокрема, постанови Великої Палати від 11.09.2018 в справі № 9901/14/17, від 22.01.2019 у справі № 800/454/17, від 29.01.2019 в справі № 9901/728/18.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування спірних наказів.
Позовні вимоги позивача про поновлення на посаді начальника безпеки дорожнього руху батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ з 31 грудня 2020 року та стягнення з середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення і до дня винесення судом рішення про поновлення, є похідними від попередніх, у задоволенні яких судом відмовлено, а отже задоволенню також не підлягають.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності, доведено суду правомірність своїх дій та спірних рішень, тому у задоволенні  позову слід  відмовити в повному обсязі.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями  250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України, -      
    
                                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року у справі № 200/1018/21-а - скасувати.
Прийняти нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - відмовити.
Повне судове рішення - 10 листопада 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін

                                                                                                                                                                                                                                                 Т. Г. Гаврищук