СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року                                   м. Харків                          Справа № 922/564/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В. , суддя  Чернота Л.Ф.
за участю секретаря судового засідання  Бірчак К.Є.
за участю представників сторін 
від позивача - Сосунов Є. В. (в порядку самопредставництва) згідно з відомостями з ЄДР        
від відповідача - Попівненко О. Ю. (в порядку самопредставництва) згідно з відомостями з ЄДР
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства “Харківводоканал”, місто Харків (вх.№ 2355 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2021 (повний текст складено 12.07.2021, суддя Бринцев О.В.) у справі № 922/564/21
за позовом Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “УКРЕНЕРГО”, м. Київ  
до Комунального підприємства “Харківводоканал”, місто Харків
про стягнення 558 040,79 грн, -

ВСТАНОВИВ:

22.02.2021 позивач, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства «Харківводоканал» про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 15.05.2019 №0463-01024 в частині своєчасної оплати виставлених рахунків для врегулювання небалансів електричної енергії (т.1, а.с. 1-51).
          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем КП "Харківводоканал" була підписана Заява про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 03.05.2019 (т.1, а.с. 52), якою останній надав письмову згоду на приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 03.04.2019 №б/н (далі - Договір).  Наказом НЕК "Укренерго" "Про затвердження умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії" від 06.03.2020 №85 (т.1, а.с. 21-28) затверджено умови договору про врегулювання небалансів електричної енергії. 
На виконання умов Договору позивачем були сформовані та виставлені платіжні документи (рахунки-фактури, т.1, а.с. 195-225, т.2, а.с. 1-3) за електричну енергію з метою врегулювання небалансів, які відповідач зобов`язаний був оплатити. 
Відповідач виставлені позивачем рахунки-фактури оплатив повністю, проте з порушенням встановленого строку. Внаслідок цього позивач нарахував відповідачеві відсотки річних та інфляційні втрати за порушення виконання грошового зобов`язання. Фактичними підставами позову є неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором в частині своєчасного розрахунку вартості небалансу електричної енергії.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.03.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі №922/564/21 (т.2, а.с. 24-125).
Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.07.2021 у справі №922/564/21 позов задоволено частково. 
Стягнуто з Комунального підприємства “Харківводоканал” на користь Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго”  189 356,41 грн – 3% річних; 317 163,31 грн – втрат від інфляції; 7 597,79 грн – витрат зі сплати судового збору. В решті позову відмовлено (т.3, а.с. 62-65).
Рішення суду мотивовано тим, що встановлені судом обставини, а саме наявність прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання свідчить про наявність правових та фактичних підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, але перевіркою наданих розрахунків 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що позивачем допущені помилки під час їх нарахування.
Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат по кожному рахунку-фактурі окремо, суд зазначив, що розмір 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача, становить 189 356,41 грн та 317 163,31 грн відповідно. Саме такий розмір 3% річних та інфляційних втрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В іншій частині 3% річних (11 158,20 грн) та інфляційні втрати (40 362,87 грн) нараховані безпідставно.
Відповідач із рішенням суду не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т.3, а.с. 74-78).
Скаржник вважає, що при прийнятті рішення по справі господарським судом було порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що як вказувалось позивачем у відзиві на позовну заяву, до розрахунку 3% річних та індексу інфляції за несвоєчасну сплату рахунків за врегулювання небалансів електричної енергії відповідачем включено рахунок-фактуру від 26.08.2020 за період 01.02.2020 - 29.02.2020 року на загальну суму 896882,44 грн та рахунок – фактуру від 05.08.2020 за період 01.01.2020-31.01.2020 на загальну суму 1    663 172,06 грн.
Пунктами 7.7.1, 7.7.2 Правил ринку передбачено, що платіжні документи для торгового дня надаються відповідним учасникам ринку на другий робочий день після цього дня, а платіжні документи для торгового місця (стосовно оплати наданих ДП) надаються відповідним учасникам ринку на восьмий робочий день після останнього дня місяця. Оплата платіжного документа з банківського рахунку учасника ринку на банківський рахунок АР здійснюється протягом двох банківських днів з дати направлення платіжного документа відповідно до п. 7.7.3 Правил ринку.
Отже, обов`язок по сплаті зазначених вище рахунків, направлених КП «Харківодоканал», настав 26.08.2020 та 05.08.2020 відповідно, що знаходиться поза межами заявленого позивачем періоду та підтверджується наданими до позовної заяви документами. Як наслідок, зазначені у рахунках суми не повинні входити до суми боргу, на які були нараховані штрафні санкції позивачем, так як позивачем було чітко зазначено період несвоєчасного виконання зобов`язань травень – липень 2020 року включно.
Таким чином, на думку скаржника, по суті позивач змінив підставу позову не у спосіб, що передбачений ч. 3 ст. 46 ГПК України.
Скаржник вважає, що у позовній заяві міститься вимога щодо нарахування 3% річних та індексу інфляції за несвоєчасне виконання зобов`язань за період травень – липень 2020 включно, натомість сума, яка стягується оскарженим рішенням нарахована за несвоєчасне виконання зобов`язання за період травень – серпень 2020 року включно. 
Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.
Таким чином, прийняття рішення по справі з порушенням ч.2 ст. 237 ГПК України призвело до безпідставного стягнення інфляційних витрат за   рахунком від 05.08.2020 у розмірі 58917,64 грн, за рахунком 26.08.2020 у розмірі 33632,97 грн.
Апелянт стверджує, що позивач повинен був надати докази, які підтверджують період прострочення сплати електричної енергії, за який останній здійснив нарахування 3% річних та інфляційних витрат, вказаний період можливо було б довести довідкою, яку надав ОСП до банку для безспірного списання коштів з рахунку відповідача.
Крім того, у матеріалах справи та у розрахунку, який здійснено господарським судом, не містяться докази на підтвердження встановленого індексу інфляції.
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2021 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2021 апеляційну скаргу КП «Харківводоканал» залишено без руху та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання до суду доказів сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 11    396,69 грн.
У встановлений судом строк від апелянта надійшла заява про усунення недоліків, в якій останній надав оригінал платіжного доручення від 18.08.2021р. № 19322 на суму 11    369,69 грн.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства “Харківводоканал”, м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2021 у справі №922/564/21, встановлено строк позивачу до 08.09.2021 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання відповідачу.
06.09.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у строк встановлений судом, у якому останній просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін (т.3, а.с. 92-98).
Відзив розглянутий судом апеляційної інстанції та долучений до матеріалів справи.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 призначено справу №922/564/21 до розгляду на 20.10.2021 о 10:30 год.
          У судовому засіданні 20.10.2021 представник скаржника звернула увагу суду  на той факт, що позивачем до розрахунку  суми боргу включено рахунок – фактуру (інвойс), якого не має у матеріалах справи на суму 536455,87 грн.
          У судовому засіданні 20.10.2021 протокольною ухвалою оголошено перерву у судовому засіданні до 25.10.2021 об 11:30 годині. 
Апелянт у судове засідання з`явився, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити у повному обсязі, рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Позивач  у судове засідання    з`явився,    підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, вважав, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.
Відповідно до вимог ст. ст.    222,    223 ГПК України    судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу    та складено протокол судового засідання.
Відповідно до ч.1    ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши представників сторін, розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд    апеляційної інстанції встановив наступне.
          Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем, КП "Харківводоканал" була підписана Заява про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 03.05.2019, якою він надав письмову згоду на приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 03.04.2019 №б/н (далі - Договір), (т.1, а.с. 52).
Наказом НЕК "Укренерго" "Про затвердження умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії" від 06.03.2020 №85, затверджено умови договору про врегулювання небалансів електричної енергії (т.2, а.с. 21-28).
Відповідно до п.1.2 розділу 1 договору сторона, що приєднується, набуває статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність у якості СВБ.
Пунктом 1.5  розділу 1 договору, зазначено, що врегулювання небалансів електричної енергії є вчинення СВБ правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку.
Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку (п.2.2, розділу 2 договору).
При невиконанні або неналежному виконанні умов цього договору сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором, Правилами ринку, Кодексом системи передачі, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №309, Законом та чинним законодавством України (п.3.1 розділу 3 договору).
Відповідно до п.4.1 розділу 4 договору сторони за невиконання або неналежне виконання умов цього договору несуть відповідальність одна перед одною, передбачену чинним законодавством.
Порядок розрахунків визначено у розділі 5 відповідного договору.
Пунктом п.5.1 зазначено, що виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, визначеної главою 2 цього договору, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених правилами ринку, та згідно з умовами цього договору.
На виконання умов Договору позивачем були сформовані та виставлені платіжні документи за електричну енергію з метою врегулювання небалансів, які відповідач зобов`язаний був оплатити (рахунки-фактури, т.1, а.с. 195-225, т.2, а.с. 1-3).
Відповідач виставлені позивачем рахунки-фактури оплатив повністю, проте з порушенням встановленого строку. 
Внаслідок цього позивач нарахував відповідачеві відсотки річних та інфляційні втрати за порушення виконання грошового зобов`язання.
Позивач зазначав, що відповідачем були порушені умови Договору в частині своєчасної оплати виставлених рахунків для врегулювання небалансів електричної енергії.
Позивач вважає, що у зв`язку з порушенням договірних зобов`язань та несвоєчасною оплатою, відповідач зобов`язаний понести відповідальність у вигляді сплати інфляційних втрат та 3% річних, що стало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1    ст. 269 ГПК України     суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є рішення господарського суду у частині задоволених позовних вимог ПрАТ «НЕК «Укренерго» про стягнення з КП «Харківводоканал» 317 163,31 грн інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 189 356,41.
          Позивач зазначає, що відповідачем були порушені умови Договору в частині своєчасної оплати виставлених рахунків для врегулювання небалансів електричної енергії.
          У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
          Статтею 530 ЦК України передбачено строк (термін) виконання зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події.
          Господарським судом встановлено настання строків виконання грошових зобов`язань відповідача. Так, Договором (пунктом 5.1.) визначено, що виставлення та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, визначеної главою 2 цього Договору, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього Договору.
          Порушення строків оплати виставлених рахунків вбачається з платіжних доручень та визнається відповідачем. Отже, згідно з статтею 75 ГПК України ці факти (факти пропуску строків платежів) не підлягають доказуванню, як такі, що визнаються усіма учасниками справи.
          Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції наведені обставини, а саме, порушення строків оплати виставлених рахунків, є  порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача.
          Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).
           Встановлені вище обставини, а саме наявність прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання свідчить про наявність правових та фактичних підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.
           Перевіркою наданих розрахунків 3% річних та інфляційних втрат господарським судом правомірно встановлено, що позивачем допущені помилки під час їх нарахування, а саме, у виставлених відповідачеві рахунках-фактурах визначений строк у календарних днях, протягом якого такий рахунок дійсний до сплати.  Отже, днем прострочення виконання зобов`язання з його оплати є наступний день після закінчення строку дії відповідного рахунку. При цьому, день виставлення рахунку не включається в цей строк відповідно до приписів статті 253 ЦК України (перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок).
          Посилання позивача в позовній заяві на положення пункту 7.6.3. Правил ринку, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018  №307 (в редакції станом на дату виставлення рахунків), згідно з яким оплата платіжного документа з банківського рахунку учасника ринку на банківський рахунок АР здійснюється протягом двох банківських днів з дати направлення платіжного документа, судом першої інстанції обгрунтовано не прийнято до уваги, оскільки в наданих розрахунках ці положення позивачем не враховані, а нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснювалося виходячи зі строку дії відповідних рахунків (2, 3, 5, 6, 7, 9 календарних днів).
          Також судом першої інстанції правильно встановлено, що в період прострочки позивачем помилково включені дні часткового виконання зобов`язання, адже день сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення відсотків річних та інфляційних втрат.
          Крім того, господарський суд вірно зазначив, що під час здійснення нарахування інфляційних втрат за неповний місяць позивачем не враховано, що якщо час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується (аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 20.11.2020 у справі 910/13071/19).
          Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок інфляційних втрат та  3% річних по кожному рахунку-фактурі окремо, вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що розмір 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача, становить саме 189 356,41 грн та 317 163,31 грн відповідно.           
          В частині стягнення 3% річних у сумі 11 158,20 грн та інфляційних втрат у розмірі 40362,87 грн відмовлено судом першої інстанції правомірно.
Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги твердження апелянта,  що у позовній заяві міститься вимога щодо нарахування 3% річних та індексу інфляції за несвоєчасне виконання зобов`язань за період травень – липень 2020 включно, натомість сума, яка стягується оскарженим рішенням нарахована за несвоєчасне виконання зобов`язання за період травень – серпень 2020 року включно, в свою чергу відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог та, на думку скаржника, по суті позивач змінив підставу позову не у спосіб, що передбачений ч. 3 ст. 46 ГПК України, з огляду на наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до розрахунку позовних вимог позивачем включені спірні рахунки-фактури, а саме від 05.08.2020 №0508202000040 на суму 1663172,06 грн та від 26.08.2020 №2608202000043 на суму 896882,44 грн та ціна позову визначена саме з урахуванням цих рахунків-фактури  у позовній заяві. 
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що у відповіді на відзив (т.2, а.с. 143-150) позивачем зазначено, що мовою оригіналу: "сплати за вищевказаними рахунками були зроблені з порушенням вимог укладеного договору про врегулювання небалансів та Правил ринку, тому визначений період нарахування штрафних санкцій позивач просив господарський суд вважати вірним нарахування штрафних санкцій з травня 2020 по першу декаду вересня 2020, з урахуванням цих розрахунків в частині наданих та отриманих відповідачем послуг". 
Частиною 3 ст. 46 ГПК України встановлено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заява.
             Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна предмета і  підстав позову не допускається.
Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15).
У зв`язку  з наведеним суд апеляційної інстанції вважає, що АТ «Укренерго» не змінювало ані предмет, ані підставу позову, а лише уточнило у відповіді на відзив (до початку розгляду справи по суті) тільки період стягнення, а саме з травня по першу декаду вересня 2020 року, оскільки рахунки-фактури від 05.08.2020 №0508202000040 та від 26.08.2020 №2608202000043 увійшли до розрахунку позовних вимог у цій справі. При цьому наведені позивачем уточнення періоду стягнення не змінили суму стягнення, тому у розумінні норм процесуального закону такі уточнення не є заявою про зміну предмету або підстав позову, а відтак, господарським судом не було допущено порушень норм процесуального права, у тому числі частини 3    статті 46  та ч.2 ст. 237  ГПК України, на яку послався скаржник в апеляційній скарзі.
Тому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанцій норм процесуального права при врахуванні відповідної заяви (відповідь на відзив) позивача, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника в апеляційній скарзі, що у матеріалах справи та у розрахунку, який здійснено судом першої інстанції, не містяться доказів на підтвердження встановленого індексу інфляції  з огляду на те, що індекс інфляції є статистичною, загальнодоступною, загальновідомою  інформацією і під час розгляду даної справи та ухвалення рішення суд міг самостійно здійснити перерахунок заявлених позивачем сум інфляційних втрат для визначення правильного їх розміру. 
          Судова колегія вважає безпідставними твердження представника скаржника у судовому засіданні 20.10.2021 про те, що позивачем до розрахунку суми боргу включено рахунок – фактуру (інвойс), якого не має у матеріалах справи на суму 536455,87 грн, оскільки колегією суддів детально перевірено розрахунок боргу та встановлено, що  534455,87 грн - це не сума окремого рахунку – фактури (інвойсу), а сума часткової оплати до  рахунку - фактури (інвойсу) від 15.07.2020 №1507202001270 у розмірі 548667,52 грн з урахуванням часткової оплати 01.12.2020 у сумі 12211,65 грн. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, рішення господарського суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно    статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
          Керуючись статями  269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

     Апеляційну  скаргу Комунального підприємства “Харківводоканал”, м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2021 у справі №922/564/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 01.07.2021 року у справі                      № 922/564/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.
          Повний текст постанови складено та підписано 04.11.2021.

Головуючий суддя                                                                                        О.О. Радіонова

Суддя                                                                                                              І.В. Зубченко  

Суддя                                                                                                              Л.Ф. Чернота