ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" листопада 2021 р.                                         Справа №921/468/20

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                                   Бойко С.М.,
суддів:                                                                                 Бонк Т.Б.,
 Матущака О.І.,
секретар судового засідання Чудяк Х.В.,
явка учасників справи:
від позивача - Гаврилюк М.В.,
від відповідача - Бронецький Н.В., Губський Р.В.,
від третьої особи-1 - не з`явився;
від третьої особи-2 - не з`явився;

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія "Дружба" б/н від 25.05.2021
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.03.2021 суддя: Боровець Я.Я., м. Тернопіль, повний текст рішення складено – 30.04.2021
за позовом SC LINCOR ТRANS (Румунія, м. Ясси, вул. Дечебал блок ИКС 9, поверх  2 кв. 12 кімната 2 округ Ясси (адреса для листування: вул. М.Бойчука, 23, 35,  м. Київ)).
до відповідача  товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія "Дружба", с. Різдвяни, Теребовлянський район, Тернопільська область.
за участю  третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:
1. товариства  з обмеженою  відповідальністю "Тернопіль-Агро", вул. С.Петлюри, 37, м. Кременець, Тернопільська  область.
2. товариства з обмеженою  відповідальністю "Агрозахідтрейд" , пров. Миколаївський, 9, м. Чернівці.
про стягнення 125 000,00 доларів США

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
13.07.2020 SC LINCOR ТRANS SRL звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ТОВ "Агрокомпанія "Дружба" про стягнення попередньої оплати у розмірі 100 000,00 доларів США та неодержаного прибутку (упущеної вигоди) у розмірі 25 000,00 доларів США.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено зобов`язання, що виникли на підставі контракту №10/09/2019/LK від 10.09.2019, щодо поставки товару, внаслідок чого позивач на підставі частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України просить повернення суми попередньої оплати, у розмірі 100 000,00 доларів США. Також у зв`язку з невиконанням відповідачем умов контракту №10/09/2019/LK, відповідно до вимог ст.22 Цивільного кодексу України та ст. 225 Господарського кодексу України, позивачем нараховано відповідачу збитки / неодержаний прибуток (упущену вигоду) у розмірі 25000,00 доларів США.
Правовими підставами позову зазначає ст. 22, ч. 1 ст. 509,ст.ст. 525, 526, ч. 2 ст. 693 ЦК України, ст. 173, 174, 180, 193, 225, 265 ГК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням господарського суду Тернопільської області від 24.03.2021 вищезазначений позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Агрокомпанія "Дружба" на користь SC LINCOR ТRANS SRL – 100 000,00 доларів США попередньої оплати та 40 690,35 грн. судового збору. Відмовлено у задоволенні решти вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги відповідача.
В апеляційній скарзі відповідач та особа, яка не брала участі в справі просять скасувати зазначене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що:
1)суд першої інстанції не звернув уваги, що умовами контракту сторони обумовили необхідність додатково погоджувати кількість товару, вартість партій, строки поставки, оплати, без погодження яких поставка не вважається погодженою;
2)грошовий переказ на підставі квитанції №111202708 від 27.01.2020 здійснений покупцем на рахунок продавця поза межами договірних платежів, а тому не підлягає стягненню;
3)суд не врахував, що надані позивачем роздруківки електронного листування не можуть вважатись електронними документами, оскільки не відповідають вимогам ст.ст. 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а тому є неналежними доказами по справі;
4)місцевий господарський суд не дослідив добросовісність поведінки позивача, представником якого є один із засновників відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач погодився з висновками місцевого господарського суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу аналогічні висновкам місцевого господарського суду, що викладені у оскаржуваному рішенні.

В судове засідання 09.11.2021 з`явилися представники позивача та відповідача. Представники третіх осіб у судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про час, дату та місце слухання справи, а тому в силу п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за їх відсутності. 
Представники відповідача у судовому засіданні підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, просили її задоволити, рішення суду першої інстанції – скасувати, та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду – без змін.

09.11.2021 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 921/468/20 до винесення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області вироку в кримінальному провадженні № 12020210120000072.
Дослідивши вказане клопотання, суд не має можливості оцінити його як належно підписаний документ, оскільки клопотання не містить електронного цифрового підпису, що підтверджується довідкою начальника відділу документального забезпечення суду, а тому на підставі ч. 2 ст. 170 ГПК України вважає за необхідне залишити клопотання без розгляду.

У судовому засіданні 09.11.2021 представником відповідача заявлено усне клопотання про зупинення провадження у справі № 921/468/20 до винесення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області вироку в кримінальному провадженні № 12020210120000072. В обгрунтування заявленого клопотання посилається на те, що в межах кримінального провадження № 12020210120000072 досліджується та надається правова кваліфікація обставинам, що є предметом поставки згідно контракту №10/09/2019/LK від 10.09.2019.
Представник позивача заперечила проти заявленого клопотання.
Розглянувши подане клопотання про зупинення провадження у справі, заслухавши думку присутніх учасників справи, суд враховує наступне.
Пунктом 5 частини 1 статті 227 ГПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Неможливість розгляду однієї справи до вирішення іншої справи полягає в тому, що обставини, які розглядаються судом у іншій справі, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у поточній справі.
Суд не вбачає підстав для для задоволення вищевказаного клопотання відповідача, оскільки ним не подано доказів розгляду іншої справи судом будь-якої юрисдикції, а розслідування щодо поданої ТОВ «Агрокомпанія «Дружба» заяви органами досудового розслідування не є розглядом іншої справи судом. 

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що у 10 вересня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія "Дружба" (продавць) та SC LINCOR ТRANS SRL (покупець) укладено контракт №10/09/2019/LK, відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити вартість прийнятого товару на умовах та в строки, визначені цим контрактом. 
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем порушено зобов`язання, що виникли на  підставі  контракту  №10/09/2019/LK від 10.09.2019,  щодо поставки товару,  внаслідок чого позивач на підставі частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України вимагає  повернення суми попередньої оплати,  у  розмірі 100 000,00 доларів  США.  
Доводи та вимоги апеляційної скарги стосуються лише вимоги про стягнення суми попередньої оплати,  у  розмірі 100 000,00 доларів  США, що виникли   на  підставі  Контракту  №10/09/2019/LK від 10.09.2019.
Натомість відповідачем не заперечуються висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених позивачем збитків / неодержаного  прибутку (упущеної  вигоди)    у розмірі 25 000,00 доларів  США.
Під час апеляційного перегляду даної справи, судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а також неправильне застосування норм матеріального права, тому не реалізовує надане ч. 4 ст. 269 ГПК України право на вихід за межі доводів та вимог апеляційної скарги.
Зважаючи на вищезазначене, предметом апеляційного перегляду є з`ясування обставин чи порушено відповідачем зобов`язання, що виникли на  підставі  контракту  №10/09/2019/LK від 10.09.2019,  щодо повернення суми попередньої оплати,  в  розмірі 100 000,00 доларів  США.  
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до    статті 11 Цивільного кодексу України    цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.
  Згідно з    статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.
Судами встановлено, що взаємовідносини сторін  виникли на підставі контракту №10/09/2019/LK від 10.09.2019, який за правовою природою є договором купівлі – продажу.
Вказаний договір є підставою для виникнення у  сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України  і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті  655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку  (стаття 509 Цивільного кодексу України).
Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічне положення містить стаття  193 Господарського  кодексу України.
Відповідно до статті  629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
10 вересня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія "Дружба" (продавць) та SC LINCOR ТRANS SRL (покупець) укладено контракт №10/09/2019/LK, відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити вартість прийнятого товару на умовах та в строки, визначені цим Контрактом. ( п.1.1 контракту).
Пунктом  2.1 контракту   визначено, що  назва  товару – соєві боби.
Ціна одиниці  товару, кількість партії ,  вартість партії   товару та строки   поставки,  узгоджуються  і встановлюються  сторонами  в окремих додатках (специфікаціях)   до договору, які є його невід`ємною  частиною. Валюта  контракту   та  платежів  - долари  США. Ціна  товару, який продається  за даним контрактом, визначається   в  доларах США  за  одну метричну  тонну  на кожну окрему партію товару.  В ціну  товару   входить   вартість  товару , погрузка, митне  оформлення  в пункті  навантаження і  транспорт  по   території України.  Загальна  вартість  товару, що поставляється  за цим договором,  становить сумарну  вартість товару, зазначену в додатках (специфікаціях) , підписаних  сторонами    в рамках   виконання Договору  і  становить   орієнтовно 1 280 000,00 доларів США. Оплата  для  поставок  залізничними  вагонами  повинна  бути  здійснена  на  умовах  90% попередньої оплати   від  загальної  вартості   товару.  Остаточний  розрахунок   за товар  проводиться   виходячи з фактично  поставленої  кількості товару, як визначено   в  специфікаціях  до  цього  контракту.  Остаточна  оплата   за  товар   має   бути   здійснена  покупцем  не пізніше  3 (трьох)  банківських  днів   після  отримання  товару  (партії товару)  в  місці  поставки відповідно   до  умов  цього   Контракту ( п.п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 5.5 Контракту).
Умовами контракту,  а  саме п.п. 7.1, 7.2, 7.3,  сторони  домовились,   що  продукція поставляється залізничним транспортом на умовах FCA, Україна, Тернопільська область, м.Кременець , вул. С.Петлюри, 37, ТОВ "Тернопіль Агро" (відповідно  до Інкотермс  2010), пункт   переходу   вказується   в  окремих   додатках  (специфікаціях) до  даного контракту.  Вантажовідправник ТОВ "Агрозахідтрейд", м. Чернівці пров. Миколаївський, 9. Вантажоодержувач   товару – філія "МЕЗ" ТОВ "Агропродукт".
Пунктом  7.8 контракту   передбачено, що датою  належного здійснення  поставки  вважається:   для  поставок    залізничними  вагонами -   дата,  коли   товар   навантажено   з  внутрішнього   зернового  складу  на  залізничні  вагони.   Навантаження  підтверджується   залізничними   накладними (графа  26 "Календарний  штемпель  станції   відправлення").
Цей  контракт  набуває чинності  з моменту його підписання та зберігає силу до моменту повного та належного виконання обов`язків сторін ( п.13.2 Контракту).
З матеріалів справи вбачається, що на  виконання   умов  контракту №10/09/2019/LK  , 27.01.2020  відповідач  виставив  позивачу    рахунок – фактуру   №1    щодо попередньої   оплати   товару на  суму 100 000,00 доларів  США, в свою чергу позивачем   оплачено  рахунок - фактуру,  здійснивши перерахування   коштів  на  суму  100 000,00 доларів  США в якості  попередньої оплати   за товар,   що  підтверджується  банківською  випискою    від 27.01.2020.
Відповідно до положень статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.
Умовами укладеного між сторонами Контракту погоджено право Покупця здійснити попередню оплату за товар.
Таким чином, позивач здійснив передбачену  контрактом попередню оплату товару, яка є передумовою для виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки товару.
Частиною 1 статті  662 Цивільного  кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.
Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини  1 статті  664 Цивільного  кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. 

10.12.2019 сторонами укладено  та  підписано додаткову угоду №2 до специфікації №1 від 10.09.2019,   якою  сторони  дійшли  згоди   змінити пункт  3 специфікації №1 від 10.09.2019  та  викласти  її  у  наступній  редакції 6 "Термін  поставки до 31.03.2020".
Судами встановлено, що відповідачем всупереч пункту  1.3 Додаткової  угоди №2   від 10.12.2019   до  Специфікації  № 1   від 10.09.2019  до контракту  №10/09/2019/LK   від 10.09.2019 не виконано умови контракту  щодо поставки позивачу у встановлений строк товару (соєві  боби) до 31.03.2020, оскільки доказів на підтвердження здійснення відповідачем поставки позивачу обумовленого у  п.7.8 Контракту товару, матеріали справи не містять.
Згідно з частиною  2 статті 693 Цивільного кодексу  України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Зі змісту зазначеної норми права слідує, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Вибір поведінки є правом покупця.
Отже, у відповідача виник кореспондуючий обов`язок з поставки товару на суму попередньої оплати у розмірі 100 000,00 доларів США.
З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлено претензію  від 14.04.2020, в якій  вимагає   повернути  суму   попередньої  оплати  за невиконання   обов`язку  щодо    поставки   товару,  яка  надіслана    електронною  поштою,  а саме способом    визначеним  п. 10.1  та п.п.11.1.1  п.11.1  Контракту. Проте, вказана  претензія  залишена    відповідачем  без   реагування  та  задоволення.
З огляду на наведене доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем роздруківки електронного листування не можуть вважатись електронними документами, оскільки не відповідають вимогам ст.ст. 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», які суд апеляційної інстанції розцінює як письмові докази.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 202 - 205 ГК України, ст.ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. 
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Враховуючи, що попередня оплата позивачем проведена, а товар відповідачем не поставлений, відповідно до положень частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його.
Суд зазначає, що вибір способу захисту своїх прав та порушених інтересів є правом позивача.
Відповідно до рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 по справі № 1-2/2002, положення частини другої статті 124 Конституції України передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина п`ята статті 55 Конституції України). Тобто кожна особа, має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі - судовий захист.
При цьому, обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.
У свою чергу, у відповідності з положеннями частини 1 статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Судами з`ясовано, що позивач звертався до відповідача із вимогою   про повернення грошових коштів в сумі  100 000,00 доларів США, які сплачені у якості попередньої оплати за товар, що свідчить про те, що поставка обумовленого сторонами товару для нього на теперішній час втратила інтерес. При цьому, звернення позивача із позовною заявою до суду щодо повернення грошових коштів, сплачених у якості попередньої оплати за товар, також свідчить про наведене.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу  суму неповернутої попередньої оплати у  розмірі 100 000,00 доларів США, оскільки позивач здійснив попередню оплату товару на суму 100 000,00 доларів США, а відповідач   не поставив позивачу товар   в  строк  визначений   умовами  контракту – до 31.03.2020 , повернення попередньої оплати у сумі 100 000,00 доларів  США  не здійснив.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Доказів на підтвердження повернення попередньої оплати в сумі 100 000,00 доларів США відповідач не надав.
Враховуючи  викладене апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині  щодо повернення попередньої  оплати у розмірі  100 000,00 доларів США.

Посилання апелянта на те, що грошовий переказ на підставі квитанції №111202708 від 27.01.2020 здійснений покупцем на рахунок продавця поза межами договірних платежів, а тому не підлягає стягненню спростовується тим, що зазначений грошовий переказ вчинений на  виконання   умов  контракту №10/09/2019/LK  та виставленого  відповідачем  рахунку – фактури   №1    щодо попередньої   оплати   товару на  суму 100 000,00 доларів  США та підтверджується банківською випискою від 27.01.2020.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що умовами контракту сторони обумовили необхідність додатково погоджувати кількість товару, вартість партій, строки поставки, оплати, без погодження яких поставка не вважається погодженою не спростовують обгрунтованого висновку місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині повернення попередньої  оплати у розмірі  100 000,00 доларів США. Крім цього, апеляційний суд вважає, що місцевим господарським судом досліджено подані учасниками справи докази та зроблено обгрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, з приводу визначення еквівалента іноземної валюти у національній валюті у судовому рішенні, суд вважає за доцільне звернути увагу на таке.
Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема купівлі – продажу, не суперечить чинному законодавству.
Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово.
З огляду на викладене, з метою недопущення вказаної двозначності,  апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про визначення в резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості саме у валюті зобов`язання - долар  без наведення еквіваленту у національній валюті України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Заперечення позивача відповідають фактичним обставинам по справі, а тому судом враховує їх як обґрунтовані.
Натомість апелянтом не доведено обґрунтованості аргументів, які заявлені в апеляційній скарзі, щодо наявності визначених у ст. 277 ГПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія "Дружба" підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду – залишенню без змін.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишено без змін, то судовий збір в розмірі 61  032,53 грн., сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги покладається на нього.
Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомпанія "Дружба" б/н від 25.05.2021 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.03.2021 у справі №921/468/20 – залишити без змін.
Судовий збір у розмірі 61  032,53 грн. за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя:                                                               С.М. Бойко

Судді:                                                                                  Т.Б. Бонк

                                                                                                    О.І. Матущак
Повний текст постанови складено 17.11.2021.