Постанова
Іменем  України 
08 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 705/2806/19
провадження № 61-5458св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Паланська сільська рада Уманського району Черкаської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  касаційною скаргою ОСОБА_1  на постанову Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року в складі колегії суддів: Бондаренка С. І., Вініченка Б. Б., Новікова О. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та  просив: 
- скасувати рішення Берестівецької сільської ради Уманського району Черкаської області від 24 травня 2007 року № 14-3/V в частині: припинення його права користування земельними ділянками площею 0, 47 га по   АДРЕСА_1 та площею 0, 43 га по АДРЕСА_2 ; надання в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 1, 27 га по АДРЕСА_2 , із земель в  межах населеного пункту,в тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку - 0, 25 га, для ведення особистого селянського господарства - 1, 02 га;
- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 139112, виданий 01 серпня 2007 року на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1, 1092 га, надану для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_2 ;
- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки, які розташовані по АДРЕСА_2 , а саме: земельну ділянку площею 0, 1180 га, кадастровий номер 7124380900:01:000:0772, надану для ведення особистого селянського господарства; земельну ділянку площею 0, 0250 га, кадастровий номер 7124380900:01:000:0773, надану для ведення особистого селянського господарства; та земельну ділянку площею 0, 7412 га, кадастровий номер 7124380900:01:000:0774, надану для ведення особистого селянського господарства.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що в 1986 році він, його дочка ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_2 переїхали на постійне місце проживання в село Берестівець Уманського району Черкаської області. Відповідачі ОСОБА_3 та   ОСОБА_2 придбали у вказаному селі будинок АДРЕСА_3 , а він на початку 90-х років придбав на цій вулиці два сусідні будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 разом з земельними ділянками, які на них розташовані. Станом на 1995 рік у його особистому користуванні перебувала земельна ділянка площею 0, 37 га.
Зазначав, що житлові будинки АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , були демонтовані та на їх місці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 збудували два нових будинки.
У 1990 році на земельній ділянці по АДРЕСА_2 він розпочав будівництво житлового будинку.
У 2018 році він дізнався, що для отримання дозвільних документів для закінчення вказаного будівництва йому необхідно підтвердити своє право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовано об`єкт нерухомого майна.
У квітні 2019 року йому стало відомо, що рішенням Берестівецької сільської ради від 24 травня 2007 року № 14-3/V припинено його право користування земельними ділянками площею 0, 47 га по АДРЕСА_2 та площею 0, 43 га по АДРЕСА_1 . Цим же рішенням відповідачу ОСОБА_2 передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку загальною площею 1, 27 га по АДРЕСА_3 .
Вважав, що до складу земельної ділянки, що передана у власність відповідачу ОСОБА_2 , увійшли й земельні ділянки №  НОМЕР_1 та АДРЕСА_2 , які були вилучені в нього на  підставі його заяв від 23 травня 2007 року та рішення Берестівської сільської ради від 24 травня 2007 року № 14-03/V/. Проте вказані заяви він не писав, такі заяви були написані від його імені ОСОБА_3 , про що вона сама повідомила його.
Посилаючись на викладене, оскільки внаслідок таких дій відповідачів він незаконно позбавлений права користування земельними ділянками, і як наслідок позбавлений можливості оформити право власності на нерухоме майно, просив позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 листопада 2019 року позов задоволено.
Скасовано рішення Берестівецької сільської ради Уманського району Черкаської області від 24 травня 2007 року № 14-3/V в частині: припинення права користування ОСОБА_1 земельними ділянками площею 0, 47 га по АДРЕСА_2 та площею 0, 43 га по АДРЕСА_1 ; надання в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 1, 27 га по АДРЕСА_3 , із земель в межах населеного пункту, в тому числі для будівництва і  обслуговування житлового будинку - 0, 25 га, для ведення особистого селянського господарства - 1, 02 га.
Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 139112, виданий 01 серпня 2007 року на ім`я ОСОБА_2 на  земельну ділянку площею 1, 1092 га, надану для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_3 .
Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки, які розташовані по АДРЕСА_3 , а саме: земельну ділянку площею 0, 1180 га, кадастровий номер 7124380900:01:000:0772, надану для ведення особистого селянського господарства; земельну ділянку площею 0, 0250 га, кадастровий номер 7124380900:01:000:0773, надану для ведення особистого селянського господарства; та земельну ділянку площею 0, 7412 га, кадастровий номер  7124380900:01:000:0774, надану для ведення особистого селянського господарства.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2 305, 20 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на земельну ділянку площею 1, 27 га по АДРЕСА_3 ОСОБА_2 набув на незаконних підставах, а тому є необхідність у  визнанні недійсним рішення сільської ради в оскаржуваній частині, оскільки таким порушено права позивача.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2020 рокурішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 листопада 2019 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку із їх недоведеністю, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що підписи на заявах про припинення права користування земельними ділянками виконані не ним особисто, а також не довів, що ОСОБА_2 передані у власність земельні ділянки, які були вилучені в нього.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2020 рокуй залишити в силі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 листопада 2019 року.
Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування апеляційний судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
- застосування норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10 січня 2018 року в справі № 458/439/16, від 15 жовтня 2018 року в справі № 903/879/18, від 19 грудня 2018 року в справі № 644/525/17-ц та від 26 лютого 2020 року в справі № 757/63756/18-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
- судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані в справі докази, не врахував, що він заперечував факт написання ним будь-яких заяв про вилучення земельних ділянок і дана обставина визнана відповідачами Паланською сільською радою та ОСОБА_3 , та не спростована відповідачем ОСОБА_2 . При цьому зазначає, що оскільки ОСОБА_3 не визнає факту написання ним цих заяв, то саме на нього покладений обов`язок спростувати цей факт.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із Уманського міськрайонного суду Черкаської області.
23 червня 2020 року справа № 705/2806/19 надійшла до Верховного Суду.
Відповідач ОСОБА_4 надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін.
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи  порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, та  якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та  вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Установлено, що 23 травня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Берестівецької сільської ради з проханням вилучити земельні ділянки площею 0, 47 га по АДРЕСА_2 та площею 0, 43 га по АДРЕСА_1 .
23 травня 2007 року ОСОБА_4 подав до Берестівецької сільської ради три заяви, у яких просив надати йому земельні ділянки площею 0, 47 га по АДРЕСА_2 та площею 0, 43 га по АДРЕСА_1 для будівництва та  ведення сільського господарства, а також передати безкоштовно в приватну власність земельну ділянку площею 1, 27 га по АДРЕСА_3 із земель в  межах населеного пункту, в тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку - 0, 25 га та для ведення особистого селянського господарства - 1, 02 га.
Рішенням Берестівецької сільської ради Уманського району Черкаської області від 24 травня 2007 року № 14-3/Y припинено право користування ОСОБА_1   земельною ділянкою площею 0, 47 га по АДРЕСА_2 та земельною ділянкою площею 0, 43 га по АДРЕСА_1 на підставі поданих ним заяв. 
Відповідно до пункту 3 вказаного рішення ОСОБА_2 передано безкоштовно в  приватну власність земельну ділянку загальною площею 1, 27 га по АДРЕСА_3 із земель в межах населеного пункту, у тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку - 0, 25 га, для ведення особистого селянського господарства - 1, 02 га, на підставі поданої ним заяви.
Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 139112, виданого 01 серпня 2007 року на ім`я ОСОБА_2 , йому, на підставі рішення Берестівецької сільської ради Уманського району Черкаської області від 24 травня 2007 року № 14-3/Y, передано в приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1, 1092 га, яка розташована по АДРЕСА_3 .
Згідно з технічною документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, виготовленої на замовлення ОСОБА_2 , земельну ділянку площею 1, 1092 га з кадастровим номером 7124380900:01:000:0289 розділено на  три земельні ділянки, а саме: земельна ділянка площею 0, 1180 га, кадастровий номер 7124380900:01:000:0772, для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка площею 0, 2500 га, кадастровий номер 7124380900:01:000:0773, для ведення особистого селянського господарства;  земельна ділянка площею 0, 7412 га, кадастровий номер 7124380900:01:000:0774, для ведення особистого селянського господарства.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на  захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Згідно з положеннями статті 116 ЗК України(тут і далі в редакції, чинній на  момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із  земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у  приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.
Згідно зі статтями 125, 126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.
Відповідно до статті 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.
Частиною третьою статті 142 ЗК України передбачено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюєтьсяза його заявою до власника земельної ділянки.
Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на  підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень (частина друга статті 149 ЗК України).
Згідно зі статтею 12, частиною першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і  заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються письмовими, речовими і  електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за  своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що заяви про вилучення земельних ділянок він не писав, ці заяви написані ОСОБА_3 .
Апеляційний суд установив, що жодних належних та допустимих доказів на  підтвердження цієї обставини (зокрема, висновку експерта) позивач суду не  надав. 
З клопотаннями про призначення судової почеркознавчої експертизи ОСОБА_1 до суду не звертався.
При цьому, як правильно зазначив апеляційний суд, визнання цих обставин відповідачами Паланською сільською радою та ОСОБА_3 , не звільняло позивача на підставі частини першої статті 82 ЦПК України від їх доведення, оскільки ці обставини не визнаються ще одним учасником справи ОСОБА_2 , а  відтак підлягали доказуванню.
Також установлено, що оспорюваним рішенням сільської ради в позивача за його заявами вилучено земельні ділянки площею 0, 47 га по АДРЕСА_2 та  площею 0, 43 га по АДРЕСА_1 , тоді як  відповідачу ОСОБА_2 цим рішенням передано у власність земельну ділянку загальною площею 1, 27 га по  АДРЕСА_3 . Будь-яких доказів, що до складу переданої ОСОБА_2 земельної ділянки увійшли вилучені в позивача земельні ділянки матеріали справи не містять.
За таких обставин, установивши, що позивач не довів факту вилучення у нього земельних ділянок без його згоди та що ці земельні ділянки передані у власність відповідача ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Доводи касаційної скарги про те, що при вирішенні даного спору тягар доказування обставин лежить на відповідачу ОСОБА_2 , який заперечував проти позову, суперечать положенням статтей 12, 81 ЦПК України, за якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 10 січня 2018 року в справі № 458/439/16, від 15  жовтня 2018 року в справі № 903/879/18, від 19 грудня 2018 року в справі № 644/525/17-ц та від 26 лютого 2020 року в справі № 757/63756/18-ц, а тому доводи касаційної скарги в цій частині безпідставні.
Інші аргументи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди заявника з  висновками суду стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В  силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам закону й підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову Черкаського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
                                                                                                            А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко