Дата документу 07.12.2021 Справа № 334/8973/18

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
07 грудня 2021 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 334/8973/18
Провадження №22-ц/807/3879/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Железняка Андрія Вікторовича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2021 року, в складі судді Козлової Н.Ю., в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ПАТ «МетаБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В обґрунтування позову зазначено, що 17 червня 2005 року між Акціонерним банком «Металург» (правонаступником якого є ПАТ «МетаБанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 607600000069, згідно з яким йому було надано кредит в сумі 19789,00 доларів США на придбання нерухомого майна зі сплатою 15,5 % річних зі строком повернення кредиту 17 червня 2020 року.
У подальшому валюту кредиту було змінено на гривню, внаслідок чого сума залишку кредиту була визначена у розмірі 295062,33 грн.
Одним із видів забезпечення зобов`язань Позичальника перед Банком за Кредитним договором є іпотека за Іпотечним договором № 9076000000601 від 17.06.2005 (посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Несмашною О.С. за реєстр. № 1162), а саме: квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,26 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., що складається з двох жилих кімнат.
Протягом строку дії договору Позичальником не були виконані обов`язки у частині сплати тіла кредиту, процентів за користування ним, а також зобов`язання відносно сплати штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого 05 березня 2018 року, відповідно до п. 3.2 Кредитного договору представниками АТ «МетаБанк» було складено акт, у якому встановлено наявність порушень кредитного договору з боку позичальника, а саме: несплати щомісячних платежів у загальній сумі 138393,71 гривень та відсутності оплат на розрахунковий рахунок, що відповідно до зазначеного вище, є підставою для дострокового стягнення заборгованості.
06 березня 2018 року, у відповідності до п. 3.1, 3.2 Кредитного договору АТ «МетаБанк» було прийнято рішення про наближення строків дії кредитного договору № 607600000069 від 17.06.2005 та дострокове погашення ОСОБА_1 суми кредиту та заборгованості за відсотками та іншими платежами. Також вказаним рішенням було вирішено звернути стягнення за вказаним вище предметом іпотеки.
Станом на 01.11.2018 загальна сума заборгованості за всіма зобов`язаннями складає 492 305,43 грн.
За порушення взятих Позичальником на себе зобов`язань, відповідно до Кредитного договору АТ «МетаБанк» має право звернути стягнення на предмет іпотеки за вищевказаним іпотечним договором.
20.03.2018 позивач направив відповідачу повідомлення-вимогу рекомендованим листом, яка залишилася поза увагою боржника, тому банк вимушений звернутися до суду.

Посилаючись на названі обставини, АТ «МетаБанк» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,26 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., що складається з двох жилих кімнат, за Іпотечним договором № 9076000000601 від 17.06.2005, що належить ОСОБА_1 , шляхом примусової реалізації цього майна Державною виконавчою службою на прилюдних торгах з початковою ціною 523 436 гривень в рахунок погашення заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором № 60700000069 від 17.06.2005 в розмірі 492 305,43 грн., з яких 250 767,96 грн. - заборгованість за кредитом, 78 563,97 грн. - заборгованість за відсотками, 162 973,49 грн. - пеня.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2021 року позов ПАТ «МетаБанк» задоволено.
В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 52,26 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., що складається з двох жилих кімнат за іпотечним договором № 9076000000601 (посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Несмашною О.С. 17.06.2005р. за реєстр. № 1162), що належить ОСОБА_1 , шляхом примусової реалізації цього майна Державною виконавчою службою на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» з початковою ціною 523 436,00 грн. в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «МетаБанк» за кредитним договором № 607600000069 від 17.06.2005 в розмірі 492 305,43 грн., з яких 250 767,96 грн. за кредитом, 78 563,97 грн. за відсотками, 162 973,49 грн. за пенею. Кошти, отримані від продажу нерухомого майна спрямувати на погашення вказаної кредитної заборгованості на користь ПАТ «МетаБанк».
Стягнуто з ОСОБА_1 понесені ПАТ «МетаБанк» судові витрати, а саме: по сплаті судового збору в сумі 7384,57 грн. на користь ПАТ «МетаБанк.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Железняка А.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначено, що відповідач не згоден з нарахованими АТ «Метабанк» та встановленими судом першої інстанції у цій справі розрахунками розміру заборгованості за кредитним договором № 607600000069 від 17 червня 2005 року. Дійсний розмір заборгованості, як вважає відповідач та його представник, можливо визначити шляхом проведення відповідної судової економічної експертизи, у задоволенні цього клопотання судом першої інстанції було відмовлено.
Житло, на яке звернуто стягнення, є єдиним житлом його та його малолітньої дитини. 
Також відповідач не згоден з визначеною АТ «Метабанк» та встановленою судом першої інстанції вартістю квартири, яку було визначено судом на підставі звіту про оцінку цієї квартири, складеного суб`єктом оціночної діяльності 29 жовтня 2018 року, майже три роки тому. Дійсну вартість вказаної квартири можливо встановити шляхом проведення судової оціночно-будівельної експертизи, у задоволенні його клопотання про призначення якої суд безпідставно відмовив.
Окрім того, судом не застосовано строк позовної давності, про застосування якого подавалась відповідна заява.

Від АТ «МетаБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

У відзиві зазначає, що відповідачем не надано жодного належного доказу, який би спростовував позовні вимоги. До того ж, ОСОБА_1 , не погоджуючись із нарахованою Банком та встановленою судом заборгованістю, не зазначає, який саме розмір заборгованості, на його думку, є у нього перед Банком, не надає відповідний контр розрахунок. Також відповідач не надає доказів та не наводить аргументованих розрахунків про сплив строків позовної давності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оскільки позичальником належним чином не виконувались зобов`язання за Кредитним договором, на забезпечення виконання якого був укладений Іпотечний договір, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості є обґрунтованими. Також суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування строків позовної давності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, проте, не може повністю погодитись із розміром визначеної заборгованості.

       Судом встановлено, що 17 червня 2005 року між Акціонерним банком «Металург»  (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Публічне акціонерне товариство «МетаБанк», що підтверджується копією Статуту) та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 607600000069 (далі – Кредитний договір), відповідно до п. 1.1. якого відповідачу було надано кредит в сумі 19789,00 доларів США на придбання нерухомого майна строком до 17 червня 2020 року включно зі сплатою 15,5 % річних за користування кредитом шляхом перерахування 290 доларів США щомісячно в період з 1 по 17 число кожного місяця (а.с.9)

На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 17 червня 2005 року між АТ «Металург»  (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ПАТ «МетаБанк») та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір № 9076000000601 (далі – Іпотечний договір), посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Несмашною О.С. за реєстр. № 1162, відповідно до п. 1.1. якого Іпотекодержатель (банк) надає Іпотекодавцю ( ОСОБА_1 ) кредит на придбання нерухомого майна, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 52,26 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., яка є предметом іпотеки за цим договором (а.с.14-15).

13 листопада 2015 року між ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 (далі – Угода №1) до Кредитного договору, відповідно якої з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника Банк та Позичальник досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту шляхом зміни валюти кредитування з доларів США на гривню, визначених Договором та домовились про внесення змін в Договір та викладення тексту Кредитного договору у редакції цієї Угоди (а.с. 10-12).

13 листопада 2015 року між ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до Іпотечного договору, відповідно до якої Текст Іпотечного договору викладено у редакції цієї Угоди (а.с. 16-22).

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до наданого Банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором станом на 01.11.2018 становить 492 305, 43 грн., яка складається з: 250 767, 96 грн. – прострочений кредит, 78 563, 97 грн. – прострочені відсотки, 115 344, 48 грн. – пеня за несвоєчасне погашення основного боргу за період з 01.12.2017 по 31.10.2018; 47 629, 01 грн. – пеня за несвоєчасне погашення відсотків за період з 01.12.2017 по 31.10.2018 (а.с. 4-8).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору у редакції Угоди №1, сторонами визначено, що станом на 13 листопада 2015 року залишок суми заборгованості Позичальника перед Банком становить 13 578, 57 доларів США. Сторони домовились, що після підписання Угоди №1 до цього Договору, сума, яка підлягає поверненню за Договором, визначається у національній валюті України та становить 295 062, 33 грн.
Строк повернення – 17.06.2020 включно.

Відповідно до п. 1.1.2 Кредитного договору у редакції Угоди №1, з 13 листопада 2015 року розмір відсотків за користування кредитом встановлюється у наступних розмірах: а) відсотків за користування кредитом за ставкою 15,5% річних – за умови дотримання вимог цього договору; б) відсотків за користування кредитом за ставкою 21,5 % річних – у випадках , передбачених п. 3.3. цього Договору.

Позичальник здійснює погашення частини кредиту та сплату відсотків за користування кредитом шляхом внесення на картрахунок суми 7 550, 00 грн. щомісячно.

Відповідно до п. 6.6. Кредитного договору у редакції Угоди №1, в разі виникнення простроченої заборгованості за відсотками або кредитом (частиною кредиту) Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,2% від простроченої суми за кожний день прострочення.

Отже, ОСОБА_1 , підписавши Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, погодився із тим, що станом на 13 листопада 2015 року сума заборгованості за тілом кредиту, яка підлягала погашенню становила 295 062, 33 грн.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У цій справі сторони в Кредитному договорі узгодили можливість дострокового повернення кредиту, в тому числі, за ініціативою банку.

Так, відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, в редакції Угоди №1, Банк має право прийняття рішення про дострокове погашення Позичальником кредиту (частини кредиту) та достроково стягнути суму виданого кредиту (частини кредиту), відсотків та інших платежів за цим договором, в тому числі шляхом погашення заборгованості за рахунок забезпечення, у випадках порушення Позичальником умов цього договору, зокрема, але не виключно у випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту, вказаної в п.п.1.1 більш як на десять відсотків; або несплати Позичальником більше одного щомісячного платежу, вказаного в п.1.2, який перевищує п`ять відсотків від суми кредиту, зазначеного в п. 1.1. цього договору; або іншого істотного порушення умов договору про надання кредиту.

В разі настання однієї з подій, зазначених в п. 3.1 цього договору, Банк складає акт, на підставі якого приймає рішення про дострокове погашення Позичальником кредиту, відсотків за ним та інших платежів (п. 3.2 Кредитного договору).

Відповідно до п. 2.6 Кредитного договору, в редакції Угоди №1, Позичальник зобов`язаний у разі настання будь-якої події, зазначеної у п. 3.1 цього договору, та отримання від Банку повідомлення про дострокове погашення кредиту, повернути Банку кредит (частину кредиту), сплатити відсотки і комісії та виконати інші зобов`язання щодо цього договору у 30-денний строк з моменту відправлення Банком такого повідомлення, якщо інший строк не вказано цьому повідомленні.

З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 востаннє сплачував грошові кошти за тілом кредиту та відсотками 09.12.2016. 

Таким чином, ОСОБА_1 умови Кредитного договору тривалий час належним чином не виконував,у зв`язку з чим утворилась заборгованість за Кредитним договором.

У розрахунку, який надано позивачем, зазначено платежі, здійсненні ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості.

Докази, які б спростовували розрахунок заборгованості за кредитом, в матеріалах справи відсутні.

Також відсутні докази щодо спростування внесених позичальником сум на погашення заборгованості або внесення їх у більшому розмірі.

Вказаний розрахунок є чітким та зрозумілим.
Отже, заборгованість за тілом кредиту становить 250 767, 96 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 20.03.2018 АТ «Мета Банк» направило ОСОБА_1 повідомлення-вимогу, в якому зазначено, що 05.03.2018, у відповідності до п. 3.2 Кредитного договору, представниками АТ «МетаБанк» було складено акт, у якому встановлено наявність порушень кредитного договору з боку Позичальника, що є підставою для дострокового погашення заборгованості, а 06.03.2018 було прийнято рішення про наближення строків дії Кредитного договору та дострокове погашення суми кредиту та заборгованості, а також звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказаним листом Банк вимагав від ОСОБА_1 виконати у 30-денний строк з моменту отримання (або надсилання) порушене зобов`язання за Кредитним договором у розмірі 419 184, 88 грн. (а.с. 39-40).

Отже, банк, направляючи ОСОБА_1 вищевказане повідомлення-вимогу про погашення заборгованості, вимагав достроково погасити заборгованість у повному обсязі за Кредитним договором, а також нараховані відсотки та пеню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що банк пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.

Виходячи зі змісту п. 2.6 Кредитного договору, строк виконання основного зобов`язання настав 20 квітня 2018 року.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Крім того, у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі № 640/7146/16-ц.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом, пеню припинилося зі спливом строку кредитування, а саме 21 квітня 2018 року, у зв`язку із чим із зазначеної дати АТ «МетаБанк» не мало право нараховувати проценти та пеню за Кредитним договором.

Так, враховуючи, що банк 20 квітня 2018 рокузмінив строк виконання зобов`язання, скориставшись правом дострокового стягнення заборгованості, позивачем нараховані відсотки за кредитним договором по 20 квітня 2018 року в межах строку кредитування. 

Також, обґрунтованим є нарахування позивачем пені за несвоєчасне погашення основного боргу за період з 01.12.2017 по 20.04.2018 в розмірі 18 742,50 грн. та пені за несвоєчасне погашення відсотків за період з 01.12.2017 по 20.04.2018 в розмірі 17 176, 29 грн., а разом 35 918, 79 грн. 

При цьому, нарахування позивачем пені за несвоєчасне погашення основного боргу та пені несвоєчасне погашення відсотків за період з 21.04.2018 по 31.10.2018 є необґрунтованим, оскільки пеня нарахована поза межами строку кредитування, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Розрахунок заборгованості, наданий банком, відповідає умовам Кредитного договору, є чітким та зрозумілим, тому для встановлення розміру заборгованості не потрібні спеціальні знання.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що дійсний розмір заборгованості можливо встановити тільки шляхом проведення відповідної судової економічної експертизи.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення в справі судової економічної експертизи.

Наявність заборгованості за кредитним договором відповідачем не спростована, доказів щодо погашення заборгованості не надано.

Отже, обґрунтованою є заборгованість за Кредитним договором у розмірі 365 250, 72 грн., з яких: 250 767, 96 грн. – заборгованість за кредитом, 78 563,97 грн. – заборгованість за відсотками, 35 918, 79 грн. – заборгованість за пенею.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності (а. с. 80).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. 
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно з частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Суд першої інстанції, відмовляючи у застосуванні строку позовної давності виходив з того, що відповідачем не надано доказів та аргументованих розрахунків строків позовної давності, та враховуючи умови п. 1.1. Кредитного договору, п.1.2. Іпотечного договору, зважаючи на останні платежі відповідача по Кредитному договору 09 грудня 2016 року, вважав, що відсутні підстави для застосування до позовних вимог строків позовної давності.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до пункту 8.4 Кредитного договору та п  6.5 Іпотечного договору з урахуванням Додаткових угод до них від 13 листопада 2015 року, строк позовної давності за вимогами, що випливають з цього договору, встановлюється тривалістю 10 років, для усіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, штрафів, пені). (а.с.12, 21).

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що сторонами вказане застереження  до договору є договором про збільшення строку позовної давності.

За таких обставин, апеляційний суд виходить із положень названих договорів, тобто застосовує до позовних вимог банку позовну давність тривалістю десять років.

Таким чином, банк, звернувшись до суду з цим позовом у листопаді 2018 року, не пропустив строк позовної давності саме із вищевказаних підстав.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності.

АТ «МетаБанк» просило в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 52,26 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., що складається з двох жилих кімнат за іпотечним договором № 907600000060.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

29 травня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду прийнята Постанова суду по справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112 цс 19) в аналогічній з цією цивільною справою, якою підтверджена правова можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону) в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Так, відповідно до п. 1.3 Кредитного договору забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим договором є: застава нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , що оформлюється відповідним договором.

За змістом п. 2.2, 2.3, 2.4 Іпотечного договору Іпотекодержатель вправі задовольнити свої грошові вимоги за Кредитним договором та за цим договором за рахунок предмета іпотеки, яким відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору є квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 3.4.5 Іпотечного договору, Іпотекодержатель вправі у випадках передбачених 2.3 цього договору, незалежно від настання строків виконання зобов`язань за Кредитним договором, вимагати негайного виконання Іпотекодавцем усіх зобов`язань за Кредитним договором та звернути стягнення на предмет іпотеки.
Ураховуючи вищевикладене, а також те, що суд установив факт неналежного виконання основного зобов`язання позичальником за Кредитним договором, вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом примусової реалізації цього майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», заснована на законі.

       Зважаючи на те, що банк не пропустив строк позовної давності, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір заборгованості за Кредитним договором, в рахунок якої необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, становить 365 250, 72 грн., з яких: 250 767, 96 грн. – заборгованість за кредитом, 78563,97 грн. – заборгованість за відсотками, 35 918, 79 грн. – заборгованість за пенею, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість нарахованої банком пені за період з 21.04.2018 по 31.10.2018 та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення цієї заборгованості, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки в квартирі, яка є предметом іпотеки, проживають малолітні діти, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що судом встановлено, що на момент укладення Іпотечного договору 17 червня 2015 року, з урахуванням Додаткової угоди від 13 листопада 2015 року, малолітні діти – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не були зареєстровані у спірній квартирі. При цьому, вимог про виселення відповідача разом з дітьми у цій справі позивачем не заявлено.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 висловив незгоду з визначеною АТ «Метабанк» та встановленою судом першої інстанції вартістю квартири, яку було визначено судом на підставі звіту про оцінку цієї квартири, складеного суб`єктом оціночної діяльності 29 жовтня 2018 року, майже три роки тому.

Так, відповідно до п. 4.4.2 Іпотечного договору, з урахуванням Додаткової угоди № 1, сторони визначили, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єкта оціночної діяльності (а.с.20) 

Банком отримано звіт про незалежну оцінку станом на 29.10.2018, відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки квартири складає 523 436, 00 грн. (а.с. 24-38).
У вказаному звіті зазначено, що термін дії звіту про незалежну оцінку не може перевищувати шість місяців з дати оцінки, зазначеному у звіті.

Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

До того ж, Велика палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18) зазначила про те, що «виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася. З урахуванням наведеного, Велика Палата Верхового Суду дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень».

Оскаржуване рішення суду першої інстанції, у резолютивній частині якого вказано початкову ціну предмета іпотеки, не суперечить наведеному висновку Верховного Суду, сформульованому у справі № 235/3619/15-ц. Незгода відповідача із зазначенням початкової ціни предмета іпотеки у резолютивній частині рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, не є самостійною підставою для скасування рішення, оскільки зазначена у рішенні суду початкова ціна предмета іпотеки не є остаточною та може бути зміненою під час здійснення виконавчого провадження.

Проте, оскільки апеляційний суд вже дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне у резолютивній частині постанови про звернення стягнення на предмет іпотеки замість початкової ціни предмета іпотеки зазначити про необхідність встановлення початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б вказували на відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. 

Враховуючи викладене, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог та звернення стягнення на предмет іпотеки - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 52,26 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., що складається з двох жилих кімнат за іпотечним договором № 9076000000601, що належить ОСОБА_1 , шляхом примусової реалізації цього майна Державною виконавчою службою на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «МетаБанк» за кредитним договором № 607600000069 від 17.06.2005 в розмірі 365 250, 72 грн., з яких 250 767, 96 грн. – заборгованість за кредитом, 78563,97 грн. – заборгованість за відсотками, 35 918, 79 грн. – заборгованість за пенею. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Із ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір на користь АТ «МетаБанк» за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 5 479, 35 грн.
Із АТ «МетаБанк» підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_1 за подання апеляційної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 857, 83 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, ОСОБА_1 , на якого покладається більша сума судових витрат, має відшкодувати АТ «МетаБанк» різницю між зазначеними сумами, що становить 2 621, 52 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Железняка Андрія Вікторовичазадовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2021 рокускасувати та ухвалити постанову наступного змісту:

Позов Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки – задовольнити частково.
Звернути стягнення на предмет іпотеки - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 52,26 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., що складається з двох жилих кімнат за іпотечним договором № 9076000000601 (посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Несмашною О.С. 17.06.2005р. за реєстр. № 1162), що належить ОСОБА_1 , шляхом примусової реалізації цього майна Державною виконавчою службою на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «МетаБанк» за кредитним договором № 607600000069 від 17.06.2005 в розмірі 365 250, 72 грн. (триста шістдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят гривень 72 копійки), з яких 250 767, 96 грн. (двісті п`ятдесят тисяч сімсот шістдесят сім гривень 96 копійок) – заборгованість за кредитом, 78563,97 грн. (сімдесят вісім тисяч п`ятсот шістдесят три гривні 97 копійок) – заборгованість за відсотками, 35 918, 79 грн. (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот вісімнадцять гривень 79 копійок) – заборгованість за пенею. Кошти, отримані від продажу нерухомого майна спрямувати на погашення вказаної кредитної заборгованості на користь ПАТ «МетаБанк».
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» судовий збір у розмірі 2 621, 52 грн. (дві тисячі шістсот двадцять одна гривня 52 копійки).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова