Справа № 761/18750/19                                                                                                                Головуючий в суді І інстанції Волошина В.О.
Провадження № 22ц-824/11915/2021                                                                                              Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2021 року                                                                                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Гуля В.В., Матвієнко Ю.О., 
за участі секретаря Примушка О.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Національного антикорупційного бюро України, Територіального управління Державного Бюро Розслідувань, розташоване в місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органів досудового розслідування,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просили стягнути з відповідачів за рахунок Державного бюджету України солідарно на їх користь від протиправних дій і бездіяльності відповідачів в рівних долях суму моральної шкоди у розмірі 240 000, 00 грн. 
Мотивували позов тим, що вони вважають себе потерпілими у кримінальних провадженнях та їм спричинена моральна шкода, завдана бездіяльністю співробітників відповідачів, яка полягає у незаконному не виконанні ухвал слідчих суддів у справах: № 760/24637/18 від 03 жовтня 2018 року; № 760/27833/18 від 27 листопада 2018 року; №760/33168/18 від 27 грудня 2018 року; № 760/32243/19 від 18 січня 2019 року, і службові особи вказаних органів не здійснюють досудове розслідування за їхніми заявами як потерпілих і навіть не бажають вносити відомості про вчинені кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, підозра нікому не оголошена, обвинувальні акти до суду не направлені, винних осіб не притягнуто до кримінальної відповідальності, не дивлячись на те, що вони як потерпілі повідомили орган досудового розслідування про імовірних підозрюваних у вчиненні відносно них кримінальних правопорушень, тому вимушені звернутися до суду із цим позовом.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просили його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування судом усіх обставин справи, вказують зокрема на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване, оскільки судом не надано  належної оцінки письмовим доказам, та не враховано, що внаслідок неправомірних дій відповідачів їм було нанесено моральної шкоди, тому вважають оскаржуване рішення необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені позивачами обставини не є безумовними підставами для визнання позовних вимог обґрунтованими і їх задоволення, оскільки процесуальні рішення, на які посилалася позивачі та розцінені ними як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяв про скоєння кримінального правопорушення, є предметом оскарження відповідно до правил КПК України, в той же час, реалізація позивачами свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивачів, при цьому належних і достатніх доказів на підтвердження факту заподіяння позивачам моральної шкоди будь-якими діями відповідачів не надано.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачі мотивували позовні вимоги тим, що внаслідок бездіяльності посадових осіб відповідачів щодо невиконання ухвал слідчих суддів у справах: № 760/24637/18 від 03 жовтня 2018 року; № 760/27833/18 від 27 листопада 2018 року; №760/33168/18 від 27 грудня 2018 року; № 760/32243/19 від 18 січня 2019 року, їм було спричинено моральну шкоду в розмірі 240 000, 00 грн.
Так, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/24637/18, скаргу № 4 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на бездіяльність службових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - задоволено частково, зобов`язано службову особу НАБ України, до компетенції якої входить внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не пізніше 24 годин після отримання копії ухвали, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення, зазначені у заяві від 11 вересня 2018р. про злочини, вчиненні детективом Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 256, ч. 3 ст. 382 КК України, поданій ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до НАБ України. 
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року у справі № 760/27833/18, скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на бездіяльність детектива Національного антикорупційного бюро України задоволено, зобов`язано уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України розглянути подане ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , клопотання за № № 1, 2, 3 від 22 жовтня 2018р. та за результатами розгляду постановити відповідне процесуальне рішення у формі вмотивованої постанови.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2018 року у справі № 760/33168/18, скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на бездіяльність детектива Національного антикорупційного бюро України Сафроняка задоволено частково, скасовано постанову від 05 грудня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про внесення додаткових відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52018000000000998 від 12 жовтня 2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, зобов`язано детектива Національного антикорупційного бюро України Сафронюка Р.В. розглянути клопотання № 1/1 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про внесення додаткових відомостей до ЄРДР від 22 жовтня 2018 р. та вирішити питання щодо коригування відомостей, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань заданою заявою і забезпечення внесення достовірних та точних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою № 4 від 31 жовтня 2018 р. за № К-9694 у кримінальному провадженні № 52018000000000998 від 12 жовтня 2018 р. 
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року у справі № 760/32243/19, скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на бездіяльність детектива у кримінальному провадженні за № 52018000000000998 - задоволено, зобов`язано уповноважену особу Національного антикорупційного бюро України розглянути клопотання потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_1 №№4-6 про проведення процесуальної дії, в рамках кримінального провадження за № 52018000000000998, в порядку та строки, визначені ч. 1 ст. 220 КПК України та повідомити про результати розгляду.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.
При цьому, ст. 1174 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, положеннями вказаної статті передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України.
Таким чином, оскільки з позовної заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не вбачається, кому з позивачів та якою саме бездіяльністю і яких посадових осіб відповідачів спричинена моральна шкода, в чому вона полягає для кожного позивача, яким чином визначено розмір моральної шкоди, у тому числі щодо кожного з позивачів,  а також не надано належних доказів на підтвердження розміру моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позову.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянтів про те, що місцевий суд не дослідив письмових доказів та не взяв до уваги факту спричинення їм моральної шкоди службовими злочинами посадовими особами, оскільки суд, відмовляючи в позові, звернув увагу саме на необхідність доведення, в чому саме полягає шкода для кожного з позивачів, а також розміру моральної шкоди щодо кожного з позивачів, а також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю посадових осіб відповідачів та будь-якою шкодою, про яку вказують позивачі, оскільки в деліктних правовідносинах саме на позивачів покладається обов`язок довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідачів та спричиненням моральної шкоди.
При цьому, зобов`язання посадових осіб відповідачів ухвалами слідчих суддів вчинити відповідні процесуальні дії є судовим контролем за додержанням прав особи в кримінальному провадження у порядку, передбаченому КПК України, тому не є безумовною підставою для встановлення факту заподіяння позивачам моральної шкоди і її відшкодування.
Таким чином, при вирішенні справи місцевий суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                               Судді: