Номер провадження: 33/813/1294/21
Номер справи місцевого суду: 523/13286/21 
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К. 
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2021 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду:                        Громік Р.Д.
за участю секретаря:                                        Гарбуз В.О.,
за участі:
правопорушника                                         ОСОБА_1 ,
адвоката                                                Бикова Д.Ю.,
розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 50-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 гривень на користь держави,

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до протоколу №47-01/_148_/21 від 14.07.2021р. ОСОБА_1 , несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік. 
Відповідно до наказу Голови державної міграційної служби України №84-т від 07.05.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Суворовського районного відділу у місті Одесі Головного управління ДМС в Одеській області з 18 травня 2020 року. Відповідно до п. 15.4 особової картки, а також попередження з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 ознайомлений.
Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 50-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 гривень на користь держави.
Не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що по технічним причинам подання декларації не відбулось, однак ОСОБА_1 вказано не знав та вважав, що декларація є поданою завчасно. Лише у березні 2021 року ОСОБА_1 визнав, що спроба подання декларації з його боку невдала, однак на той час вже захворів, причому у нього були всі ознаки застуди легень та короновірусу, знаходився на самоізоляції. 01 квітня 2021 року ОСОБА_1 отримав негативні результати тесту, після цього були вихідні дні, а вже 05 квітня 2021 року подав необхідну декларацію.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за таких підстав.
За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.
Згідно із ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність за вказаною статтею настає за умови несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Факт несвоєчасності подачі відповідної декларації встановлений. Поважні причини несвоєчасної подачі відповідної декларації гр. ОСОБА_1 - не встановлені.
За даними публічної частини Єдиного державного реєстру декларації осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подав декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, 05 квітня 2021 року о 17 годині 29 хвилин.
Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік. Згідно частини першої ст. 45 Закону, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Згідно із Порядком формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 10.06.2016 № 3 (у редакції наказу Національного агентства з питань запобігання корупції від 12.12.2019 року № 168/19), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 р. за № 959/29089), суб`єкти декларування подають декларації відповідно до статті 45 Закону з додержанням таких вимог: 3) декларація після звільнення - декларація, яка подається відповідно до абзацу другого частини другої статті 45 Закону до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року. Інформація про місце роботи (проходження служби) та займану посаду суб`єкта декларування у такій декларації зазначається відповідно до місця роботи (проходження служби) та займаної посади, перебування (проходження) на яких зумовили обов`язок подання такої декларації
Таким чином, своїми діями гр. ОСОБА_1 , займаючи у минулому посаду особи, яка прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припинила діяльність, а саме припинила діяльність, яка прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування на посаді начальника Суворовського районного відділу у місті Одесі Головного управління ДМС в Одеській області, вчинив дії, які містять ознаки і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме несвоєчасно, без поважних причин, подав відповідну декларацію типу «після звільнення».
Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам, а отже не можуть бути визнані як малозначимі. Тому, незалежно від виду суб`єкту та його службової діяльності, та інших характеристик його обов`язком є діяти лише в рамках закону.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 5-рп/2015 з питань офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 276 КУпАП місцем вчинення правопорушення є адміністративно-територіальна одиниця, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.
Громадянин ОСОБА_1 не виконав вимоги абзацу другого ч. 2 ст. 45 Закону, які виникли у нього як у посадової особи, яка прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування на посаді начальника Суворовського районного відділу у місті Одесі Головного управління ДМС в Одеській області.
Датою і часом вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією ОСОБА_1 , є фактичний час і дата несвоєчасної подачі вказаної декларації особи яка припинила діяльність.
Датою виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією є дата завершення збору доказів, встановлення особою, уповноваженою та складання протоколу про адміністративне правопорушення, фактичних даних для висновку про наявність в діях особи вини у вчиненні правопорушення, встановлення складу адміністративного правопорушення та складання і оголошення протоколу.
Суд першої інстанції правильно вважав, що посилання ОСОБА_1 на те, що він хворів, а тому не мав можливості подати декларацію своєчасно, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки доказів того, що в період з 01.01.2021р. по 00 годин 00 хвилин 01 квітня року він перебував у стані, який не дає йому можливості подати декларацію не надано.
Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1ст.172-6 КУпАП.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.172-6 КУпАП підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами.
На підставі викладеного ОСОБА_1 визнано винним у порушенні встановлених Законом України «Про запобігання корупції» обов`язків щодо подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до Закону, та обов`язку щодо подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування при припинені ним діяльності пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період, неохоплений раніше поданими деклараціями, відповідно у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Враховуючи характер вчинених правопорушень, особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, відсутність обтяжуючих обставин, тому суд першої інстанції правильно вважав, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі.
Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Посилання стороною захисту на те, що ОСОБА_1 мав підозру на захворювання короновірусною інфекцією не береться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки звернення до лабораторії щодо здачі аналізів відбулось 01 квітня 2021 року, а відповідь з ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області свідчить про те, що режим самоізоляції не порушувався не свідчить про те, що ОСОБА_1 був змушений у законному порядку перебувати на самоізоляції.
Жодних доказів щодо поважності причини подання ОСОБА_1 декларації з пропуском строку стороною захисту суду не надано, а твердження про те, що ОСОБА_1 на початку 2021 року, тобто вчасно, подано декларацію, суд сприймає критично, оскільки зазначене твердження не підтверджується жодним доказом, та розцінюється як спроба останнього уникнути відповідальності за вчинене ним правопорушення.
Щодо тверджень апелянта з приводу неможливості притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП у разі відсутності в діях особи прямого умислу на вчинення такого правопорушення слід зазначити наступне.
Так, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про те, що є суб`єктом декларування, а отже зобов`язаний подавати декларації особи уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування після звільнення за 2020 рік до 01 квітня 2021 року, усвідомлюючи протиправність несвоєчасного подання декларації та передбачаючи настання ймовірних наслідків у такому разі, усвідомлено допустив недотримання зазначеним вище Законом вимог, та подав декларацію з порушенням встановлених для цього строків.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що одночасне застосування положень статті 22 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не вбачається можливим, оскільки звільнення від відповідальності за малозначністю діяння передбачає наявність складу адміністративного правопорушення.
Додатково апеляційний суд зауважує, що стаття 247 КУпАП містить вичерпний перелік щодо підстав для закриття провадження, який не містить такої підстави як малозначність вчиненого діяння.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова остаточна та оскарженню не підлягає. 

Суддя Одеського апеляційного суду                                Р.Д. Громік