УХВАЛА

09 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/19432/20
адміністративне провадження № К/9901/43059/21 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Губської О.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у справі №640/19432/20 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа: Міністерство охорони здоров`я України,    про визнання протиправними та нечинними постанов,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, третя особа: Міністерство охорони здоров`я України,    про визнання протиправними та нечинними з моменту їх прийняття, з 11.03.2020,  постанов Кабінету Міністрів України: від 11.03.2020 №211; від 16.03.2020 №215; від 25.03.2020 №239; від 29.03.2020 №241; від 20.03.2020 №242; від 02.04.2020 №255; від 08.04.2020 №262; від 22.04.2020 №291; від 20.05.2020 №392; від 22.07.2020 №641; від 26.08.2020 №760.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.    
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивачем 23 листопада 2021 року подано касаційну скаргу, яка надійшла до суду касаційної інстанції 26 листопада 2021 року. 
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
У касаційній скарзі позивачем підставами касаційного оскарження вказано пункти 1, 2, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої  статті 328 КАС України, заявником зазначено про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11 серпня 2020 року у справі №640/18067/18 та від 18 липня 2019 року у справі №826/16725/17 щодо застосування статей 122, 123 КАС України, а також неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2021 року у справі №805/1692/17-а щодо застосування статті 9 КАС України. 
Водночас, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої    статті 328 КАС України    є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Однак, скаржник, посилаючись на постанови Верховного Суду, не обґрунтував, що ці постанови ухвалені у справі з подібними правовідносинами із цією справою.  Крім того, доводи скаржника свідчать про довільне та вибіркове тлумачення постанов Верховного Суду, вказаних скаржником, та не підтверджують, що викладені ним висновки не враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови. До того ж, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, судом апеляційної інстанції враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 11 серпня 2020 року у справі №640/18067/18. 
Посилаючись на пункт 2 частини четвертої  статті 328 КАС України, скаржник просить відступити від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11 лютого 2021 року у справі №640/10315/20, від 15 квітня 2020 року у справі №1440/2398/18, від 11 серпня 2020 року у справі №640/18067/18 щодо застосування частини третьої статті 264 КАС України. 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Крім того, у разі подання касаційної скарги на підставі зазначеного пункту частини четвертої статті 328 КАС України скаржник має належно вмотивувати як необхідність відступлення, так і обґрунтувати подібність обставин та правових відносин у наведених прикладах.
Водночас скаржник висловлює свою незгоду із висновками судів попередніх інстанцій, натомість не зазначає вмотивованого обґрунтування необхідності відступлення від висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. 
У зв`язку з наведеним, посилання скаржника на пункти 1 та 2 частини четвертої статті 328 КАС України не можуть вважатись належними підставами для відкриття касаційного провадження.
Крім того, позивачем підставою касаційного оскарження вказано пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: пункти 1,3,4 частини другої та пункт 3 частини третьої статті 353 КАС України.
Водночас пункт 1 частини другої  статті 353 КАС України  регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої  статті 328 цього Кодексу.
Оскільки обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України касаційна скарга не містить, Суд не може вважати прийнятним посилання на пункт 1 частини другої  статті 353 КАС України  як на підставу для відкриття касаційного провадження.
Разом з тим, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Таких обґрунтованих  висновків касаційна скарга не містить. 
Також, посилаючись на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України (щодо безпідставної відмови судом у задоволенні клопотання позивача у витребуванні доказів) скаржником не було зазначено в касаційній скарзі належного обґрунтування того, що вказане скаржником клопотання стосувалось встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Крім того, Верховний Суд звертає увагу скаржника, що поняття допустимості доказів розкрито у  статті 74 КАС України.
Відповідно до зазначеної статті суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Тобто, для застосування пункту 4 частини другої  статті 353 КАС України  скаржник має належним чином обґрунтувати, що обставини, які мають істотне значення, були встановлені судами на підставі доказів, одержаних з порушенням порядку, встановленого законом із вказівкою на конкретні норми права, у яких такий порядок передбачений.        
Однак подана касаційна скарга фактично містить лише виклад обставин справи, цитування норм законодавства, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Посилаючись на пункт 3 частини третьої статті 353 КАС України (справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою), скаржник зазначає, що 26 травня 2021 року оголошено склад суду, він виступив з промовою, оголошено докази і суд вийшов до нарадчої кімнати, а вийшовши з нарадчої кімнати перед проголошенням рішення був перерваний зв`язок і позивач був фактично позбавлений можливості участі у судовому засіданні. 
Суд зауважує, що вказане обґрунтування не доводить того, що позивач не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, більш того, останній під час судового засідання надав пояснення щодо своєї апеляційної скарги.
Наведене обґрунтування зводиться до того, що позивачу не доведено до відома зміст рішення суду за наслідкам апеляційного перегляду справи, що не може бути належним обґрунтуванням пункту 3 частини третьої статті 353 КАС України.
Отже, касаційна скарга не містить належного обґрунтування вказаних скаржником підстав для касаційного оскарження.
Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені  статтею 341 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої  статті 341 КАС України  суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.    
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.
Пунктом 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Керуючись статтею  248, пунктом 4 частини п`ятої статті  332 КАС України, Суд
у х в а л и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у справі №640/19432/20 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа: Міністерство охорони здоров`я України,    про визнання протиправними та нечинними постанов повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя 	О. А. Губська