П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1479/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -Альчук М.Б.   
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
22 листопада 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до ФОП ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, 
В С Т А Н О В И В :
23.02.2021 Головне управління ДПС у Вінницькій області (далі ГУ ДПС у Вінницькій області) звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) про стягнення податкового боргу в сумі 879746,34 грн.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року позов  задоволено: стягнуто з ФОП ОСОБА_1 податковий борг в сумі 879746,34 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до  невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу.
В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що ні положеннями КАС України, ні нормами податкового законодавства не передбачено імперативної вказівки, що звернення податкового органу до суду з питань стягнення з платника податків сум податкового боргу може мати місце лише шляхом звернення до суду із відповідною заявою в порядку, встановленому статтею 283 КАС України та не може реалізовуватись шляхом подання позову в загальному порядку, що має місце у даній справі. 
При цьому, скаржник просив звернути увагу, що сума боргу, зазначена в податковій вимозі від 04.09.2020 № 182044-52 не співпадає з сумою боргу, визначеному податковим органом в даному позові. 
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Вінницькій області та є платником податків і зборів, передбачених Податковим кодексом України.
На підставі довідки про суми податкового боргу платника податку податковим органом встановлено, що станом на 23.02.2021 за відповідачем рахується податковий борг на загальну суму 879746,34 грн., в тому числі основного платежу – 497073,01 грн., штрафні санкції – 247108,50 грн., пеня – 135564,83 грн. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України  врегульовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі ПК України).
Статтею 16 ПК України визначено, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом та законами з питань митної справи.
Грошове зобов`язання платника податків-сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п. п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Податкове зобов`язання-сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п. п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
За змістом п. п. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI пеня-сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки
Податковий борг-сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України ).
П.п. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України  унормовано, що нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
За приписами п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт-документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Пунктами 49.1 та 49.2 статті 49 ПК України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
Згідно пункту 54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до п. 54.5 ст. 54 ПК України  якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
У п. 56.1, 56.11 ст. 56 ПК України закріплено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня (п. 56.1 ст. 56 ПК України).
В силу п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.
Так, предметом спору у даній справі є сума податкового боргу в розмірі 879746,34 грн., яка рахується за відповідачем та не сплачена останнім в добровільному порядку.
Заборгованість виникла на підставі  податкового повідомлення-рішення №0026581305 від 09.08.2019 та самостійно поданих платником податків декларацій з податку на додану вартість від 19.09.2020, від 17.10.2020, від 19.11.2020 та від 17.12.2020. 
Як вбачається з відомостей ЄДРСР ФОП ОСОБА_1 оскаржувалось вищезазначене податкове повідомлення-рішення в судовому порядку.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у  справі № 120/3913/19-а, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Вінницькій області від 09.08.2019 року № 0026581305 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість в загальній сумі 666645 грн., з яких податкове зобов`язання 444430 грн. та штрафні (фінансові) санкції 222215 грн.
Однак, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду  від 19 серпня 2020 року, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Таким чином, виходячи із норм п. 56.18 ст.56 ПК України, після набрання чинності рішенням суду у справі № 120/3913/19-а податковий борг за податковим повідомленням-рішенням від 09.08.2019 року № 0026581305 набув статусу узгодженого. 
Щодо податкових зобов`язань самостійно визначених платником податків відповідно до поданих декларацій з податку на додану вартість, то такі в силу п. 56.1, 56.11 ст. 56 ПК України  не підлягають оскарженню. 
Таким чином, суми грошових зобов`язань відповідача є узгодженими та у встановлені законом строки не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу у відповідності до п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України.
Слід зазначити, що податковим органом направлено відповідачу податкову вимогу від 04.09.2020 № 182044-52, сума боргу зазначена в якій на переконання відповідача повинна співпадати з сумою боргу заявленою до стягнення в рамках даного позову.
Однак, такі твердження скаржника є помилковими, оскільки як з`ясовано з матеріалів справи, сума боргу зазначена в податковій вимозі (2846,91 грн.) не входить в суму стягнення податкового боргу, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 09.08.2019 року № 0026581305  та самостійно визначених платником податків зобов`язань відповідно до поданих декларацій з податку на додану вартість. 
Відповідно до  п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
Стаття 61 ПК України від 02.12.2010 передбачає, що контроль за правильністю нарахування, повнотою і своєчасністю сплати податків і зборів покладено на органи фіскальної служби.
За приписами п. 87.11 ст. 87 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Частиною 1 ст.77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, у разі надання посадовою особою суб`єкта владних повноважень доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого останнім рішення, позивач повинен спростувати ці доводи.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем, як суб`єктом владних повноважень, надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за ФОП ОСОБА_1 рахується податкових борг в розмірі 879746,34 грн. В свою чергу, відповідачем не наведено аргументів на спростування доводів податкового органу. При цьому, обставини на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, жодним чином не підтверджені.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

          
Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Смілянець Е. С.