СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року                         м. Харків                        Справа № 913/355/21

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Пуль О.А.

за участю секретаря Гончарова О.В.
представників сторін:
ініціюючого кредитора - Галамага Д.А.,  ордер   АР № 1054982   від 19.07.21;
боржника –не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду  апеляційну скаргу ініціюючого кредитора -Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії – Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк” (вх. №2326 Л/2) на ухвалу господарського суду Луганської області від 29.06.21 у справі № 913/355/21 
за заявою ініціюючого кредитора АТ "Державний ощадний банк України", м. Київ       в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк", м. Луганськ
до боржника-Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства "Агро-Восток",с. Широкий Станично-Луганського району Луганської області
про визнання банкрутом    
                                                                                                                                                                                                                                                                                 
                                               ВСТАНОВИВ:

Ініціюючим кредитором - Акціонерним товариством “Державний ощадний банк України” в особі філії – Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк” до господарського суду Луганської області було подано заяву від 04.06.2021 №110.20-15/2585/36503/2021-12/вих про відкриття провадження у справі про банкрутство, у якій кредитор просив:
1) прийняти заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство;
2) відкрити провадження у справі про банкрутство Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства “Агро-Восток” (ідентифікаційний код 24850683, юридична адреса: вулиця Польова, буд.2, селище Широкий, Станично-Луганського району, Луганської області, 93624);
3) призначити розпорядником майна Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства “Агро-Восток” (ідентифікаційний код 24850683, юридична адреса: вулиця Польова, буд.2, селище Широкий, Станично-Луганського району, Луганської області, 93624) арбітражного керуючого Бохана Олександра Сергійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №1428 від 15.07.2013);
4) визнати грошові вимоги Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” до Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства “Агро-Восток” в загальному розмірі 17875268,93 грн, з яких:
- 5357970,90 грн – вимоги з грошових сум, які стягнуті за рішенням господарського суду Київської області від 23.06.2016 у справі №913/407/16;
- 5170043,01 грн. – конкурсні вимоги (проценти по кредиту, нараховані за період з 08.06.2016 по 06.05.2021 в сумі 2295204,94 грн., 3 % річних нараховані на прострочений основний борг з повернення кредиту  та проценти за період з 08.06.2016 по 06.05.2021 в сумі 664824,25 грн, інфляційні нарахування на прострочений борг та проценти за період з травня 2016 року по березень 2021 року в сумі 2210013,82 грн.);
- 7270555,02 грн. – пеня (нарахована на прострочений борг за період з 01.08.2014 по 11.03.2020 в сумі 4763158,02 грн та на  прострочені проценту за період з 07.07.2014 по 11.03.2020 в сумі 2507397,00 грн);
- 22700,00 грн – судовий збір;
- 54000,00 грн – авансування винагороди арбітражному керуючому.
Крім того, ініціюючий кредитор, на підставі п.21 “Прикінцеві та      перехідні положення” Кодексу України з процедури банкрутства (далі – КУзПБ), додав до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство заяву арбітражного керуючого Бохана Олександра Сергійовича від 02.06.2021 №01-10/154 про участь у справі про банкрутство. 
Для виконання повноважень розпорядника майна у справі про банкрутство боржника автоматизованою системою з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України визначено кандидатуру арбітражного керуючого Белашова Костянтина Вадимовича (свідоцтво №1291 від 22.07.13), згідно з довідкою щодо кандидатури арбітражного керуючого від 10.06.2021.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 11.06.2021 у справі № 913/355/21 прийнято заяву Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії – Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк” від 04.06.2021 №110.20-15/2585/36503/2021-12/вих про відкриття провадження у справі про      банкрутство до розгляду, підготовче засідання по справі призначено на 24.06.2021 о 15 год 00 хв.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 29.06.2021                   у справі № 913/355/21 відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства “Агро-Восток”.
Визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора – Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” до Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства “Агро-Восток” в загальному розмірі 6992139,20 грн., а також судовий збір в сумі 22700,00 грн. та авансування винагороди арбітражного керуючого в сумі 54000,00 грн., які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів.
Решта вимог ініціюючого кредитора до боржника у сумі 10806429,73 грн. відхилена. 
Окремо визнано вимоги АТ “Ощадбанк”, що забезпечені заставою майна в сумі 4742990,00 грн.
Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, який передбачає зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 170 календарних днів до 16.12.2021.
Призначено розпорядником майна Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства “Агро-Восток” арбітражного керуючого Бохана Олександра Сергійовича. 
Встановлено розмір оплати послуг арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства “Агро-Восток” у розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень, за рахунок коштів, авансованих кредитором на депозитний рахунок Господарського суду Луганської області.
Встановлено строк подання розпорядником майна до господарського суду відомостей про результати розгляду вимог кредиторів до 19.08.2021.
Встановлено строк проведення розпорядником майна інвентаризації майна боржника до 30.08.2021.
Попереднє засідання призначено      на            07.09.2021 о 14 год. 30 хв.
          В обґрунтування висновку про часткове визнання вимог ініціюючого кредитора  суд зазначив наступне.
Щодо вимог в частині стягнутих за рішенням господарського суду Київської області від 23.06.2016 у справі №913/407/16 коштів  в сумі 5357970,90 грн. суд зазначив, що: зазначене рішення набрало законної сили, а тому відповідно до положень статті 75 ГПК України встановлені ним факти, зокрема, щодо видачі кредиту та тривалого невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, мають вже доведений характер та не підлягають доказуванню кредитором у справі  про банкрутство; на виконання цього рішення  видано відповідний наказ від 12.07.2016 №913/407/16,  з примусового виконання якого державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, проте на дату подання заяви ініціюючого кредитора  Приватне науково-виробниче сільськогосподарське підприємство “Агро-Восток” заборгованість в сумі 5357970,90 грн. не сплатило.
       Щодо вимог в частині процентів за користування кредитом за Кредитним договором, що складаються з  7682,98 грн.  – суми строкових процентів, нарахованих за період з     01.05.2021 по 06.05.2021 та  2287521,96 грн – суми прострочених процентів, нарахованих за загальний період з     08.06.2016 по 30.04.2021,  суд визнав  їх необґрунтованими та відмовив   в їх визнанні з тих підстав, що всупереч  положень статей 625 та 1048 Цивільного кодексу України вони нараховані після закінчення встановленого  Кредитним договором строку кредитування.
    Щодо вимог в частині 3 % річних, нарахованих на  прострочений борг та на заборгованість зі сплати процентів,  суд відмовив у визнанні  вимог кредитора про стягнення з боржника нарахованих 3% річних на прострочені проценти  з 08.06.2016 по 06.05.2021 у сумі 302423,47 грн. та інфляційних втрат з травня 2016 року по березень 2021 року на прострочені проценти за кредитом у сумі 933325,72 грн., з огляду на те, що   борг за вказаними процентами  було судом відхилено через безпідставність їх нарахування  після строку кредитування, а щодо  3 % річних, які нараховані на основний борг в сумі 2459900,00 грн за період з 08.06.2016 по 06.05.2021 в сумі 362400,00 грн., суд зазначив про відсутність порушень законодавства та арифметичних помилок при нарахуванні  цих сум,  у  зв`язку з чим  визнав ці вимоги обґрунтованими. 
Щодо вимог в частині інфляційних нарахувань на  прострочений борг та на проценти за період з травня 2016 року по березень 2021 року в сумі 2210013,82 грн , суд зазначив, що позивачем в розрахунку інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту (по простроченому основному боргу) за Кредитним договором за період з травня 2016 року по березень 2021 року в сумі 1276688,10 грн, неправильно визначено величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми (саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України), у зв`язку з чим  суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат (2459900,00 грн. х 151,7% (середній індекс інфляції за період з травня 2016 року по березень 2021 року)  згідно з яким їх сума становить  1271768,30      грн., яку визнав обґрунтованою,  а решту вимог щодо інфляційних втрат у сумі 4919,80 грн.- відхилив  за необґрунтованістю.
         Щодо вимог в частині 7270555,02 грн. пені, нарахованої на прострочений основної борг з повернення кредиту  за період з 01.08.2014 по 11.03.2020 в сумі 4763158,02 грн та на прострочені проценти за період з 07.07.2014 по 11.03.2020 в сумі 2507397,00 грн., суд зазначив, що на момент укладення та дії Договору кредитної лінії №17 від 11.03.2011, зареєстроване місцезнаходження боржника було в селище Широкий, Станично-Луганського району, Луганської області, яке  включено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, а тому на зобов`язання за вказаним Кредитним договором, зокрема, сплату процентів за користування кредитом, розповсюджується дія       Закону    України “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції”№1669-VIІ щодо заборони нарахування пені, та з урахуванням того, що нарахування процентів за користування кредитними коштами за Кредитним договором після  08.06.2016 (після    рішення господарського суду), визнано судом необґрунтованим. 
Ініціюючий кредитор - Акціонерне товариство “Державний ощадний банк України” в особі філії – Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк” подав до Східного апеляційного господарського суду на ухвалу господарського суду Луганської області від 29.06.2021     у справі № 913/355/21 про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства “Агро-Восток” апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить цю ухвалу скасувати в частині відмови у визнанні вимог ініціюючого кредитора до боржника у сумі 10806429,73 грн. та постановити в цій частині     нову ухвалу, якою визнати зазначені грошові вимоги ініціюючого кредитора.
В обґрунтування апеляційної скарги  ініціюючий кредитор посилається, зокрема, на неврахування судом першої інстанції того, що з наданого до заяви про відкриття провадження  у справі  про банкрутство  розрахунку заборгованості вбачається, що вимоги кредитора включали в себе  3% річних та інфляційних, що нараховані на прострочені проценти  по кредиту, що були стягнуті рішенням господарського суду Київської області від 23.06.2016 у справі №913/407/16, а саме:суми 3% річних, нарахованих на прострочені проценти за період з 08.06.2016  по 06.05.2021 в розмірі  137284,90  грн. та інфляційні втрати,  нараховані на прострочені проценти за користування  кредитом за період з травня 2016 року по березень 2021 року в розмірі 483707,84 грн., у зв`язку з чим дійшов необгрунтованого висновку про відмову  у визнанні  цієї частини кредиторських вимог.
Також скаржник зазначає про необґрунтовану відмову суду у визнанні вимог щодо стягнення пені та невірне визначення складової заявлених грошових вимог, а саме суми 3% річних, нарахованих  на прострочену суму заборгованості по кредиту за період з 08.06.2016 по 06.05.2021-362400 грн, в той час як згідно з розрахунком  кредиторських вимог, така сума складає 362400,78 грн., що на 0,78 грн. більше ніж прийнято судом. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи від 30.09.2021,  для розгляду справи № 913/355/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії – Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк” (вх. №2326 Л/2) на     ухвалу господарського суду Луганської області від 29.06.21 у справі № 913/355/21 та призначено її розгляд в судове засіданні з повідомленням сторін на 13.09.2021 р. о 14:00.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 07.09.2021, у зв`язку із знаходженням у відпустці    судді Крестьянінова О.О., для розгляду справи № 913/355/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.
        У судовому засіданні 13.09.2021 було оголошено перерву до 21.10.2021 о 12:00 год.
        В судовому засіданні представник ініціюючого кредитора  підтримав апеляційну скаргу.
    Боржник, який належним чином повідомлений про дату,  час та місце судового засідання, представника для участі в ньому не направив, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 202, ч. 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України є підставою для розгляду справи за його відсутності.
  Також боржник не скористався  передбаченим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,  проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні  оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. 
Як зазначено вище, оскаржувана ухвала постановлена за наслідками підготовчого засідання. 
Правила проведення підготовчого засіданні встановлені    ст.39 ст. 36 Кодексу України з процедур банкрутства, 
Частиною 2        ст.8 Кодексу України з процедур банкрутства        встановлено, що право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор.
Відповідно до ч.1    ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства,  перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 2 ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства    встановлено, що у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи.
Згідно з ч.5    ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства,  за результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі у разі відсутності підстав для  відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство, що передбачені  ч. 6 цієї статті . 
Відповідно до ч.8    ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства, суд постановляє ухвалу про визнання вимог кредитора та їх розмір, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, введення процедури розпорядження майном та призначення розпорядника майна.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,  між Публічним акціонерним товариством “Державний ощадний банк України”, як Позикодавцем (далі – кредитор) та Приватним науково-виробничим сільськогосподарським підприємством “Агро-Восток”, як Позичальником (далі – боржник) був укладений Договір кредитної лінії №17 від 11.03.2011,    зі змінами та доповненнями, внесеними Додатковим договором №1 від 29.07.2011, Додатковим договором №2 від 20.12.2011, Додатковим договором №3 від 10.09.2012, Додатковим договором №4 від 18.02.2014 (далі – Кредитний договір).
Відповідно п.п. 2.1.-2.4. Кредитного договору Банк зобов`язується надати, а Позичальник отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені Договором строки Кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування Кредитом. Кредит надається у вигляді невідновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 10.09.2014.
Позичальник зобов`язався не пізніше останнього Банківського дня періоду, в якому закінчується строк користування Кредитом у межах встановленого у звітному періоді Діючого ліміту кредитування, здійснити погашення частини                кредитних коштів у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на наступний період. У разі, якщо Діючий ліміт кредитування буде вичерпано, Позичальник має право отримати наступний транш в межах Діючого ліміту кредитування лише за умови погашення попередньої заборгованості за Договором.
Також, Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кожного траншу не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту його отримання незалежно від діючого ліміту кредитування. Максимальний ліміт кредитування встановлено в розмірі 3510000,00 грн.
Крім того, сторонами встановлено зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з графіком, за яким з наданих коштів в межах ліміту кредитування в загальній сумі 3510000 грн, Позичальник мав в строк до 31.10.2013 погасити 350000 грн, в строк до 30.11.2013 – 350000 грн, в строк до 31.12.2013 – 350000 грн, в строк                з 01.01.2014 до 10.03.2014 – 1230000,00 грн та в строк з 01.03.2014 до 10.03.2014 – 1230000,00 грн.
18.02.2014 згідно з Додатковим договором №4 від 18.02.2014 сторони погодили максимальний ліміт кредитування в сумі 2459900,00 грн та погодили графік збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування, за яким до 31.07.2014 (включно) ліміт було встановлено в сумі 2459900,00 грн, в період з 01.08.2014 до 31.08.2014                (включно) – 2409900,00 грн,                в період з 01.09.2014 по 10.09.2014 (включно) – 2 359 900,00 грн.
Пунктами 2.7.1.-2.7.2. Кредитного договору передбачено, що за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку проценти, які розраховуються Банком на основі процентної ставки в розмірі 19 процентів річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному Договором. Проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості Позичальника за Кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі Кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим Договором.
За умовами кредитування, передбаченими п.3.1.1. та п.3.1.2. Кредитного договору, Банк проводить надання Кредиту в безготівковій формі шляхом сплати платіжних документів, наданих Позичальником, або шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника, відкритий у Банку, для подальшої сплати платіжних документів згідно з цільовим призначенням Кредиту. Надання Кредиту або тієї чи іншої його частини на умовах цього Договору здійснюється Банком протягом п`яти Банківських днів після виконання Позичальником усіх та кожної з Умов надання цього Договору та після надання Банку документів, що підтверджують потребу в кредитних коштах (договорів, рахунків-фактур тощо), а також заявки Позичальника, підписаної керівником і головним бухгалтером Позичальника.
Пунктом 5.3.2. Кредитного договору Позичальника зобов`язано точно в строки, обумовлені Договором, погашати Кредит та своєчасно сплачувати плату (проценти) за користування Кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за Договором на першу вимогу Банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в Договорі, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати завдані збитки.
Згідно з п.2.7.3. Додаткового договору №3 від 10.09.2012, нараховані за період з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення Позичальником Кредиту (або його частки) проценти (з урахуванням положень п.2.7.4. цього Договору) повинні бути сплачені Позичальником не пізніше п`ятого числа місяця, а в разі дострокового погашення Кредиту - одночасно з погашенням Кредиту.
Згідно з п.3.3.1. Кредитного договору Банк має право у випадку, якщо будуть мати будь-які або всі можливі випадки невиконання Позичальником та Поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов, передбачених цим Договором та/або Документами забезпечення, вимагати негайного повернення суми Кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування Кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають сплаті за цим Договором), у тому числі, але не виключно, якщо Позичальник вчасно не сплатив суму Кредиту, її частину або проценти за користування Кредитом або будь-які інші суми, які підлягають сплаті за цим Договором.
Відповідно до п.3.3.2. Кредитного договору, після отримання Позичальником від Банку листа з повідомленням про вручення щодо відкликання Кредиту Позичальник зобов`язаний не пізніше двадцяти банківських днів з моменту вручення такого листа здійснити повне погашення Кредиту (включаючи основну суму боргу, нараховані та несплачені проценти за користування Кредитом та інші платежі, що підлягають сплаті Позичальником на користь Банку відповідно до умов Договору).
Пунктом 7.1.1. Кредитного договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, передбачених положеннями цього Договору, Банк має право застосувати до Позичальника пеню на користь Банку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення.
Відповідно до п.9.1. Кредитного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1        ст.259 ЦК України        до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування ним, комісійних винагород, штрафних санкцій, неустойки, пені та інших платежів), що передбачені умовами цього Договору.
В якості забезпечення боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором між кредитором та боржником був укладений іпотечний договір від 11.03.2011 №б/н (далі – Іпотечний договір), згідно з умовами якого, з урахуванням змін та доповнень, внесених Додатковим договором від 18.02.2014 №1, боржником передано в іпотеку наступне майно:
- нежитлова будівля, будівля майстерні, загальною площею 1851,1 кв.м., що розташована  за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Широкий, вул. Леніна, буд.1к;
- будівлі та споруди Станично-Луганського комбікормового заводу, загальною площею 5864,9 кв.м, що розташовані за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Широкий, вул. Польова, буд.2;
- будівлі та споруди олійного цеху, загальною площею 200,6 кв.м., що розташовані за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район,  Широківська сільська рада, Будівлі та споруди;
- будівлі та споруди адміністративної будівлі, загальною площею 249,2 кв.м., що розташовані за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район,  Широківська сільська рада, Будівлі та споруди;
- будівлі та споруди зернообровлювального комплексу, загальною площею 2361,0 кв.м., що розташовані за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район,  Широківська сільська рада, Будівлі та споруди.
Відповідно до п.1.4 Іпотечного договору вартість Предмету іпотеки становить 4742990,00 грн.
Факт надання кредиту та наявності боргу встановлений у рішенні господарського суду Київської області від 23.06.2016 у справі №913/407/16, за яким позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства “Агро-Восток” на користь Публічного акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк”:
- 2459900,00 грн – борг по кредиту з 01.08.2014 по 07.06.2016;
- 934005,96 грн – проценти за  кредитом ,нараховані  за період з  07.07.2014 по 07.06.2016;
- 128710,50 грн – 3% річних, нараховані на прострочений  основний борг за період з 01.08.2014 по 07.06.2016;
- 26419,40 грн – 3% річних, нараховані на прострочені проценти за період  з 07.07.2014 по 07.06.2016;
- 1522864,82 грн – інфляційні втрати, нараховані на  прострочення сплати кредиту з вересня 2014 року по квітень 2016 року;
- 206888,39 грн – інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за кредитом з серпня 2014 року по квітень 2016 року;
- 79181,83 грн – витрати зі сплати судового збору.
Зазначене рішення набрало законної сили і на його виконання видано відповідний наказ від 12.07.2016 №913/407/16.
13.09.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Черток О.Ф. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52197372 з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 12.07.2016 №913/407/16 на загальну суму 5357970,90 грн.
На дату подання цієї заяви Приватне науково-виробниче сільськогосподарське підприємство “Агро-Восток” заборгованість у сумі 5357970,90 грн не сплатило.
На підставі п.п.2.7.1.-2.7.2 Договору кредитної лінії №17 від 11.03.2011 станом на 07.05.2021 кредитор нарахував проценти за користування кредитними коштами в загальній сумі 2295204,94 грн, з яких:
- 2287521,96 грн – заборгованість по прострочених процентах нарахованих за період 08.06.2016 по 30.04.2021;
- 7682,98 грн – заборгованість по строкових процентах нарахованих за загальний період з 01.05.2021 по 06.05.2021.
У зв`язку з простроченням відповідачем термінів повернення кредиту та сплати відсотків позивач на підставі        ст.625 Цивільного кодексу України        (далі – ЦК України) просить стягнути з відповідача також:
- 362400,00 грн – 3% річних по простроченому основному боргу за період з 08.06.2016 по 06.05.2021; 
- 302423,47 грн – 3% річних по прострочених відсотках за загальний період з 08.06.2016 по 06.05.2021;
- 1276688,10 грн – інфляційні втрати з травня 2016 року по березень 2021 року за прострочення сплати кредиту;
- 933325,72 грн – інфляційні втрати за загальний період з травня 2016 року по березень 2021 року за прострочення сплати відсотків за кредитом.
На підставі п.7.1.1 Договору кредитної лінії №17 від 11.03.2011 станом на 07.05.2021 кредитор нарахував пеню в загальній сумі 7270555,02 грн, з яких:
- 4763158,02 грн – пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань по простроченому основному боргу за період 01.08.2014 по 11.03.2020;
- 2507397,00 грн – пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань по прострочених процентах, нарахованих за загальний період з 07.07.2014 по 11.03.2020.
         Відповідно до статті  173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов`язання,  що  виникає  між суб`єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  цим  Кодексом,  в силу  якого  один  суб`єкт  (зобов`язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов`язаний  вчинити  певну   дію   господарського чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб`єкта (виконати  роботу,  передати майно,   сплатити гроші,   надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб`єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
     Основними    видами   господарських зобов`язань    є майново-господарськізобов`язання  таорганізаційно-господарські зобов`язання.
  Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими     визнаються цивільно-правові зобов`язання,  що виникають між учасниками господарських відносин при  здійсненні господарської діяльності,  в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на  користь  другої сторони  або  утриматися  від певної дії,  а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
     Майнові зобов`язання,   які    виникають    між    учасниками господарських відносин,  регулюються  Цивільним  кодексом  України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
 Статею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених        статтею 11        цього Кодексу.
Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
     Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські договори.
     Відповідно до ч. 2     ст. 11 Цивільного кодексуУкраїни, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
     Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором  банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
   Частною 2 цієї статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України (позика), якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.
       Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч.3. ст.1049 Цивільного кодексу України). 
   Статтею 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
 У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України,   обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як правомірно зазанчив суд першої інстанції щодо вимог в частині стягнутих за рішенням господарського суду Київської області від 23.06.2016 у справі №913/407/16 коштів  в сумі 5357970,90 грн., зазначене рішення суду набрало законної сили, а тому відповідно до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України, встановлені ним факти, зокрема, щодо видачі кредиту та тривалого невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, мають вже доведений характер та не підлягають доказуванню кредитором у справі  про банкрутство; на виконання цього рішення  видано відповідний наказ від 12.07.2016 №913/407/16,  з примусового виконання якого державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, проте на дату подання заяви ініціюючого кредитора  Приватне науково-виробниче сільськогосподарське підприємство “Агро-Восток” заборгованість в сумі 5357970,90 грн. не сплатило, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання вказаних вимог, які є безспірними.
       Щодо вимог в частині процентів за користування кредитом за Кредитним договором, що складаються з  7682,98 грн.  – суми строкових процентів, нарахованих за період з     01.05.2021 по 06.05.2021 та  2287521,96 грн – суми прострочених процентів, нарахованих за загальний період з     08.06.2016 по 30.04.2021,  колегія суддів також  погоджується з висновком господарського суду першої інстанції  про відмову в  їх визнанні з тих підстав, що всупереч  положень статей 625 та 1048 Цивільного кодексу України вони нараховані після закінчення встановленого  Кредитним договором строку кредитування. 
       Так, відповідно до ч. 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16, пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7, пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 у справі № 923/682/16.
      При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).
Водночас, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
      Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №           696/1693/15-ц.
        Як вбачається з постанови Великої Палати  Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, правовідносини, що були предметом розгляду  у зазначеній справі щодо нарахування процентів за кредитними договорами є подібними до відповідних відносин у даній справі та в межах зазначеної справи Велика Палата, як зазначено в пункті  3.7. постанови  вирішувала виключну проблему, що стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики в частині отримання банками процентів як плати за користування кредитом після настання строку його погашення, адже умовами кредитного договору, відповідно до частини другої        статті 1048 ЦК України        сторони передбачили іншу домовленість щодо сплати процентів, а саме про сплату позичальником процентів за неправомірне використання кредиту позичальниками після настання строку повернення кредиту.   
     У зазначеній постанові наведена  наступна позиція Великої Палати, якої дотримується суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи  у питанні щодо правомірності нарахування  процентів за користування кредитом після закінчення встановленого договором строку кредитування. 
       Частиною першою    статті 526 ЦК України    передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього    Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
          Згідно із частиною першою    статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
    Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
     У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
      Відповідно до частин першої та другої    статті 1054 ЦК України,    за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1        глави 71 “Позика. Кредит. Банківський вклад” ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
    У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.
     За частиною першою        статті 1048 ЦК України        позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
      За частиною першою        статті 1049 ЦК України        позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
     Частиною першою        статті 1050 ЦК України        передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до        статті 625 цього Кодексу.
       За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі        статті 1048 цього Кодексу.
      Водночас за змістом частини другої     статті 625 ЦК України     боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
     У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №  310/11534/13, від 23.05.2018 у справі №  910/1238/17  від 28.03.2018  у справі № 444/9519/12 , від 31.10.2018 у справі №  202/4494/16-ц уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
   Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою        статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
        Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.        У випадках, коли боржник        порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою        статті 1050 ЦК України        застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення        статті 625 цього Кодексу.
        За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені     статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою     статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до    статті 625 ЦК України    є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої    статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої     статті 625 цього Кодексу    не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої    статті 1048 ЦК України    як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої    статті 625 ЦК України    як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.                
       Водночас, посилаючись на  наведені мотиви, Велика Палата Верховного Суду   у вказаній постанові зазначила про відступ  від висновку,викладеного Касаційним  господарським судом  у складі Верховного Суду  у постанові від 13.12.2018 у справі № 913/11/18 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах,  в якій зазначено про правомірність стягнення процентів за кредитом, нарахованих поза межами строку кредитування на підставі частини першої     статті 1048 ЦК України, в разі, якщо сторонами у кредитному договорі з урахуванням принципу свободи договору (статей        6,        627 ЦК України) передбачено нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.
     При цьому Велика Палата Верховного суду зазначила, що такий висновок Касаційного  господарського суду  у складі верховного Суду  щодо можливості нарахування процентів за частиною першою        статті 1048 ЦК України        у випадку прострочення боржником, тобто неналежного виконання грошового зобов`язання є протилежним вищенаведеному висновку Великої Палати та відзначила, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої        статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.
     Щодо вимог в частині 3 % річних, нарахованих на  прострочений борг та на заборгованість зі сплати процентів,  як зазначено вище, суд першої інстанції відмовив у визнанні вимог кредитора про стягнення з боржника нарахованих 3% річних на прострочені проценти  з 08.06.2016 по 06.05.2021 у сумі 302423,47 грн. та інфляційних втрат з травня 2016 року по березень 2021 року на прострочені проценти за кредитом у сумі 933325,72 грн., з огляду на те, що   борг за вказаними відсотками було судом відхилено через безпідставність нарахування процентів  після строку кредитування, а щодо  3 % річних, що нараховані на основний борг в сумі 2459900,00 грн за період з 08.06.2016 по 06.05.2021 в сумі 362400,00 грн., суд зазначив про відсутність порушень законодавства та арифметичних помилок при нарахуванні  цих сум,  у  зв`язку з чим  визнав ці вимоги обґрунтованими.      
        Разом  з цим  суд першої інстанції не врахував, що з наданого до заяви про відкриття провадження  у справі  про банкрутство  розрахунку заборгованості вбачається, що вимоги кредитора включали в себе  3% річних та інфляційних, що нараховані на прострочені проценти  по кредиту, що були стягнуті рішенням господарського суду Київської області від 23.06.2016 у справі №913/407/16, а саме:суми 3% річних, нарахованих на прострочені проценти за період з 08.06.2016  по 06.05.2021 в розмірі  137284,90  грн. та інфляційні втрати,  нараховані на прострочені проценти за користування  кредитом за період з травня 2016 року по березень 2021 року в розмірі 483707,84 грн., у зв`язку з чим дійшов необгрунтованого висновку про відмову  у визнанні  цієї частини кредиторських вимог.
Щодо вимог в частині інфляційних нарахувань на  прострочений борг та на проценти за період з травня 2016 року по березень 2021 року в сумі 2210013,82 грн , суд правомірно зазначив, що в розрахунку інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту (по простроченому основному боргу) за Кредитним договором за період з травня 2016 року по березень 2021 року в сумі 1276688,10 грн, неправильно визначено величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми (саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України), у зв`язку з чим  суд правомірно здійснив власний розрахунок інфляційних втрат (2459900,00 грн. х 151,7% (середній індекс інфляції за період з травня 2016 року по березень 2021 року),  згідно з яким сума інфляційних втрат становить  1271768,30      грн., яку визнав обґрунтованою,  а решту вимог щодо інфляційних втрат у сумі 4919,80 грн.- відхилив  за необґрунтованістю.
       Щодо кредиторських вимог в частині 7270555,02 грн. пені, нарахованої на прострочений борг за період з 01.08.2014 по 11.03.2020 в сумі 4763158,02 грн та на прострочені проценти за період з 07.07.2014 по 11.03.2020 в сумі 2507397,00 грн., суд першої інстанції дійшов правомірного висновку  пр відмову в їх визнанні, пославшись  на наступне.
     Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції” №1669-VIІ від 02.09.2014     (далі – Закон        №1669-VIІ) моментом початку антитерористичної операції є дата набрання чинності Указом Президента України “Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 “Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України” від 14.04.2014                №405/2014. Цей Указ набрав чинності 14.04.2014.
    Відповідно до ч.ч.1, 2      ст.2 Закону №1669-VIІ      на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція,        а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.      Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Населені пункти, де проводилася антитерористична операція, визначаються у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку.
Розпорядженням №1275-р від 02.12.2015 Кабінету Міністрів України                затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (далі – Перелік).
Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманої на сайті        https://usr.minjust.gov.ua        місцезнаходженням відповідача є: вулиця Польова, буд.2, селище Широкий, Станично-Луганського району, Луганської області, 93624.
На момент укладення та дії Договору кредитної лінії №17 від 11.03.2011 місцезнаходженням Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства “Агро-Восток” було: вулиця Польова, буд.2, селище Широкий, Станично-Луганського району, Луганської області, 93624.
Вказане місто включено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (далі – АТО).
Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції” період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України “Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 “Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України” від 14.04.2014        №405/2014        та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Указ Президента України “Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 “Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях” №116/2018        (далі – Указ), яким обґрунтовується закінчення антитерористичної операції, опубліковано в Офіційному віснику Президента України в день його прийняття, однак додане в цьому Указі рішення РНБО має статус “для службового користування”, тож його зміст невідомий для більшості громадян. Водночас із назви Указу №116/2018 та його тексту, доступному до ознайомлення, неможливо дійти висновку про те, що в його тексті йдеться про прийняття рішення про припинення антитерористичної операції. 
Статтею 57 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними. 
Оскільки текст Указу Президента з датою завершення АТО не був доведений до громадян, а дата закінчення АТО, яка нібито в ньому встановлена, озвучена тільки у профілі Президента України на Facebook у новині про закінчення антитерористичної операції, то   висновок щодо дати закінчення АТО є передчасним.   
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що        на зобов`язання за вказаним Кредитним договором, зокрема, сплату процентів за користування кредитом, розповсюджується дія      Закону        №1669-VIІ щодо заборони нарахування пені, а тому нарахування АТ “Ощадбанк” пені на суму процентів є неправомірним.
В апеляційній скарзі  скаржником не наведено доводів щодо того,  в чому, на його думку,  полягає необґрунтованість висновку суду про відмову  у визнанні кредиторських вимог в частині  пені.
Крім цього, судом першої інстанції помилково визначено складову заявлених грошових вимог в частині суми 3% річних, нарахованих  на прострочену суму заборгованості по кредиту за період з 08.06.2016 по 06.05.2021-суму 362400 грн, в той час як згідно з розрахунком  кредиторських вимог, який  в цій частині є правомірним та не містить  арифметичних помилок, така сума складає 362400,78 грн., що на 0,78 грн. більше ніж прийнято судом, і суд  в рішенні не посилався на необґрунтованість відповідної частини цієї суми.
     На підставі викладеного колегія суддів  вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала господарського суду скасуванню в частині відмови у визнанні грошових вимог ініціюючого кредитора - Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії – Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк” до боржника - Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства "Агро-Восток" в сумі 620993,52 грн., яку складають 3% річних, нарахованих на прострочені проценти за період з 08.06.2016  по 06.05.2021 в розмірі  137284,90  грн. та інфляційні втрати,  нараховані на прострочені проценти за користування  кредитом за період з травня 2016 року по березень 2021 року в розмірі 483707,84 грн. та 0,78 грн. -частина 3% річних, нарахованих  на прострочену суму заборгованості по кредиту за період з 08.06.2016 по 06.05.2021,  із постановленням в цій частині нового судового рішення, про визнання зазначених грошових  вимог.
      Виходячи з наведеного та керуючись статтею 129, статтею 269,271, пунктом 2  статті 275, 277 Господарського процесуального кодексу України 
                                    
                                                       ПОСТАНОВИВ

        Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії – Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк” задовольнити частково.
        Ухвалу господарського суду Луганської області від 29.06.21 у справі № 913/355/21  скасувати в частині відмови у визнанні грошових вимог ініціюючого кредитора - Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії – Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк” до боржника - Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства "Агро-Восток" в сумі 620993,52 грн. та постановити в цій частині нове судове рішення, яким визнати зазначені грошові вимоги, виклавши пункт 2 ухвали в наступній редакції:
     « 2. Визнати грошові вимоги ініціюючого кредитора – Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” до Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства “Агро-Восток” в загальному розмірі 7613132,72 грн., а також судовий збір в сумі 22700,00 грн та авансування винагороди арбітражного керуючого в сумі 54000,00 грн, які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів.
       Решту вимог ініціюючого кредитора до боржника в сумі  10185436,21грн.  відхилити. 
    Окремо визнати вимоги АТ “Ощадбанк”, що забезпечені заставою майна в сумі 4742990,00 грн.».
     В іншій частині ухвалу залишити без змін.
     Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.   
         Повний текст постанови складено  28.10.2021.

Головуючий суддя                                                                    І.В. Тарасова

Суддя                                                                                          Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                          О.А. Пуль