Постанова
Іменем України
06 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 752/6196/13-ц
провадження № 61-10623св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: приватне акціонерне товариство «Торговий дім «Інтерсервіс», ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві,
особа, яка подала апеляційну та касаційні скарги, -  ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Глушков Валентин Олександрович, на ухвалу Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Вербової І. М., від 27 травня 2021 року про закриття апеляційного провадження,
ВСТАНОВИВ:
Інформація про рух справи в судах
У березні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Торговий дім «Інтерсервіс» (далі - ПрАТ «ТД «Інтерсервіс»), ОСОБА_2 про визнання права власності на об`єкт інвестування, зобов`язання виконати договірні зобов`язання, зобов`язання зареєструвати право власності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 жовтня 
2011 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2012 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 жовтня 
2011 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2012 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2012 року скасовано, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2011 року залишено в силі.
У квітні 2013 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Голосіївського районного суду міста Києва 
від 31 жовтня 2011 року.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 
2014 року за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1  про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі.
Визнано за ОСОБА_1 майнові права на двокімнатну квартиру 
АДРЕСА_1 , загальною площею 71,4 кв. м.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між 
ПрАТ «ТД «Інтерсервіс» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О. 27 січня 2011 року за № 211.
Скасовано державну реєстрацію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ПрАТ «ТД «Інтерсервіс» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О. 27 січня 2011 року за № 211.
Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане 
ПрАТ «ТД «Інтерсервіс»Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 16 березня 2010 року на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 17 лютого 2010 року № 192-С/Ю, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 19 березня 
2010 року у реєстрову книгу № 603-202 за реєстровим № 45854.
Зобов`язано ОСОБА_2 повернути квартиру АДРЕСА_1 ПрАТ «ТД «Інтерсервіс».
Стягнуто з ПрАТ «ТД «Інтерсервіс» на користь ОСОБА_2 453 741 грн у рахунок отриманих коштів за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
Зобов`язано ПрАТ «ТД «Інтерсервіс» виконати умови інвестиційного договору № Т-25 від 18 березня 2004 pоку, надати ОСОБА_1 акт прийому-передачі квартири АДРЕСА_1 та довідку про сплату ОСОБА_1 повної суми інвестиційних внесків.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Короткий зміст апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням Голосіївського районного суду 
м. Києва від 19 травня 2014 року, у січні 2021 року ОСОБА_3 , який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу та в обґрунтування наявності права на апеляційне оскарження посилався на те, що в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 752/6664/18 за позовом ОСОБА_1 до нього про визнання права власності спірну квартиру та її витребування. При цьому, заявлені позовні вимоги у справі № 752/6664/18 ОСОБА_1 обґрунтовує саме рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року та встановленими в цьому рішенні обставинами. Заявник вважав, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року впливає на його права та обов`язки, як дійсного власника спірної квартири, завдає йому шкоди що виявляється у несприятливих для нього наслідках - ризику втрати право власності на квартиру.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 362 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Апеляційний суд виходив із того, що на час ухвалення судом першої інстанції рішення у розглядуваній справі,  ОСОБА_3 не був власником спірної квартири, а отримав її в дар зі спливом значного періоду часу 
(12 квітня 2016 року), а отже судом вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції  ОСОБА_3 не був та, відповідно, рішення суду не містить висновків про права та обов`язки ОСОБА_3 , як нового власника квартири.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Глушков В. О., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
29 червня 2021 року представник ОСОБА_3 - адвокат Глушков В. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у справі № 752/6196/13-ц.
Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
У липні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, постановляючи оскаржену ухвалу, не врахував висновки викладені Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 2-479/11, від 30 листопада
2020 року у справі № 333/3677/15, від 09 вересня 2020 року у справі
№ 759/5229/16-ц і від 13 травня 2020 року у справі № 345/1396/17 та у постановах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі 
№ 6-1844цс16 і від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15.
Заявник вказує, що на час ухвалення Голосіївським районним судом
м. Києва оскарженого рішення ОСОБА_3 не був власником спірної квартири, проте ухвалення судом зазначеного рішення потягло звернення позивача до суду з позовом про її витребування з володіння ОСОБА_3 , що свідчить про безпосередній вплив цього рішення на його права та наявність прямого правового зв`язку зі сторонами спору.
Суд апеляційної інстанції не врахував, що позовні вимоги у розглядуваній справі спрямовані на позбавлення кінцевого власника прав на спірну квартиру, саме заявник несе ризик втрати права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а отже рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року стосується його прав та обов`язків.
Той факт, що на момент ухвалення рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року спірна квартира належала ОСОБА_4 не свідчить про те, що оскаржене рішення не впливає на його права та він позбавлений права на його оскарження, оскільки з переходом права власності на нерухоме майно відбувається певного роду правонаступництво, яке в даних правовідносинах може реалізовуватися в тому числі і шляхом подання апеляційної скарги.
При цьому ОСОБА_4 не мала можливості оскаржити рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року у цій справі в апеляційному порядку оскільки не була залучена до участі у ній, а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.
Відзив на касаційну скаргу не подано
Позиція Верховного Суду
За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження ухвали суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої-другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» 
від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право має бути забезпечене справедливими судовими процедурами.
Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року у справі 
№ 11-рп/2007 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України, зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. 
Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано у главах 1, 2 розділу V ЦПК України, якими урегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.
Статтею 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_3 вказував на те, що він не брав участі у справі, однак вважає, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року впливає на його права, як чинного власника спірної квартири, завдає йому шкоди що виявляється у несприятливих для нього наслідках - ризику втрати права власності на квартиру.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу.
При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент ухвалення рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року 
ОСОБА_3 не був власником квартири АДРЕСА_1 , а набув право власності на неї 12 квітня 2016 року.
Встановивши, в межах доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_3 не був власником спірної квартири на час ухвалення оскарженого судового рішення, апеляційний суд обґрунтовано закрив апеляційне провадження, оскільки суд першої інстанції у рішенні від 19 травня 2014 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , як особи, що набула право власності на квартиру 12 квітня 2016 року, не вирішував.
Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 241/1928/16-ц, від 01 жовтня 2020 року у справі № 643/14763/13-ц.
Колегія суддів враховує, що на момент ухвалення рішення Голосіївським районним судом міста Києва від 19 травня 2014 року, власником спірної квартири була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та за життя рішення суду від 19 травня 2014 року не оскаржувала.
При цьому, звертаючись до апеляційного суду ОСОБА_3 вказував, що діє саме як новий власник спірної квартири, а не як спадкоємець ОСОБА_4 , та не надавав доказів про те, що у 'встановленому законом порядку прийняв спадщину після її смерті. Не містить таких доводів і касаційна скарга.
Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам викладеним Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 2-479/11, від 09 вересня 2020 року у справі № 759/5229/16-ц і від 13 травня 2020 року у справі № 345/1396/17 та у постановах Верховного Суду України 
від 06 вересня2017 року у справі № 6-1844цс16 і від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі заявнику, в межах доводів його апеляційної скарги, було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції. 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд дійшов висновку, що з урахуванням доводів апеляційної скарги, оскаржене судове рішення ухвалено, із додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Глушков Валентин Олександрович, залишити без задоволення.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року про закриття апеляційного провадження залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович