справа № 367/4970/13-ц
провадження № 22-ц/824/14053/2021
головуючий у суді І інстанції Карабаза Н.Ф.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         19 жовтня 2021 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 серпня 2021 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест" про заміну стягувача у виконавчому провадженні, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2020 року представник ТОВ "Фінансова компанія "Гефест" - адвокат Остащенко О.М. звернулась до суду із заявою про заміну стягувача ТОВ "Фінансова компанія "Авістар" на його правонаступника ТОВ "Фінансова компанія "Гефест" у виконавчому листі по справі № 367/4970/13-ц від 20 серпня 2020 року, що виданий Ірпінським міським судом Київської області.
В обґрунтування заяви вказувала, що 14 липня 2020 року Верховний суд постановою, задовольнив касаційну скаргу АТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ТОВ "Фінансова компанія "Авістар" та скасував рішення апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року та залишив в силі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2014 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором від 10 тровня 2006 року № 014/4038/81/33829 в розмірі 3 830 382,30 грн. 21 серпня 2020 року Ірпінським міським судом Київської області представнику ТОВ "ФК "Авістар" видано виконавчий лист від 20 серпня 2020 року. 19 грудня 2019 року між ТОВ "ФК "Авістар" та ТОВ "Фінансова компанія "ГЕФЕСТ" укладено договір № 20191219 про відступлення прав вимоги, відповідно до п.2.1. якого ТОВ "ФК "Авістар" відступає ТОВ "Фінансова компанія "Гефест" за плату, а ТОВ "Фінансова компанія "Гефест" приймає належні первісному кредитору права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 10 травня 2006 року №014/4038/81/33829.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 серпня 2021 року заяву про заміну стягувача у виконавчому провадженні задоволено.
Замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест" у справі №367/4970/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Не погоджуючись із указаною ухвалою суду  ОСОБА_2  та ОСОБА_1 звернулись до суду із апеляційними скаргами, в яких просять скасувати ухвалу суду першої інстанції про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
В обґрунтування доводів апеляційних скарг вказують, що договір про відступлення прав вимоги між ТОВ "ФК "Авістар" та ТОВ "ФК "Гефест" № 20191219 від 19 грудня 2019 року за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу. Згідно даного договору первісний кредитор ТОВ "ФК "Авістар" у відсутність належного права на відступлення передав (відступив) за плату новому кредитору "ТОВ "Гефест" право вимоги, як за кредитними так і за іпотечними зобов`язаннями згідно реєстру боржників. Проте, згідно ст. 1083 ЦК України "наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу".
Вказують, що як вбачається з умов оспорюваного договору 19 грудня 2019 року №20191219 ТОВ "ФК "Авістар" передав (відступив) за плату новому кредитору "ТОВ ФК "Гефест" грошові вимоги за кредитним договором від 10 травня 2006 року, при цьому вартість відступленої грошової вимоги є значно меншою вартості належного    ОСОБА_1 на праві власності майна, яким забезпечені зобов`язання за кредитним договором.
Зазначають, що відступлення права вимоги за іпотечним договором ТОВ "ФК "Авістар" проведено у відсутність права на відступлення у договорі іпотеки, укладеному 31 липня 2017 року між ПАТ "Комерційний індустріальний банк" та відповідачем у справі ТОВ "ФК "Авістар".
Вважають, що за умовами спірного договору від 19 грудня 2019 року ТОВ "Фінансова компанія "Авістар" шляхом продажу відступила право вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Гефест" до позичальника за кредитним договором від 10 травня 2006 року та до відповідача справі ОСОБА_1 за договором іпотеки від 10 травня 2006 року, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу.
17 вересня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційні скарги від представника ТОВ "Фінансова компанія "Гефест" - адвоката Остащенко О.М., в якому представник просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що заперечує проти задоволення апеляційних скарг, оскільки в них не спростовано факт переходу від ТОВ "Фінансова компанія "Авістар" до ТОВ "Фінансова компанія "Гефест" права вимоги відносно ОСОБА_2 за кредитним договором 014/4038/81/33829 від 10 травня 2006 року.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.
Представник ТОВ "Фінансова компанія "Гефест" - адвокат Лихута О.Д. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи була повідомлена належним чином, про наявність поважних причин, що перешкодили з`явитись до суду не повідомила, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.
Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,  що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль", третя особа: ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту кредитного договору первісний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" заборгованість за кредитним договором від 10.05.06 №014/4038/81/ 33829 в розмірі 3 830 382,30 грн, що складається із заборгованості за кредитом 2 142 982,77 грн і заборгованості по процентам за користування кредитом 1 187 399,53 грн, пені в розмірі 500 000 грн та судові витрати по справі в розмірі 1 380 грн, в решті позову Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" відмовлено. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль", третя особа: ОСОБА_1 про визнання недійсним умов кредитного договору.
Згідно рішення апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" заборгованості за кредитним договором в розмірі 3830382,30 грн та судових витрат в розмірі 1380 грн скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення. В задоволені позову Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.
Судом також встановлено, що під час перегляду рішення по справі № 367/4970/13-ц в касаційній інстанції, касаційну скаргу на рішення апеляційного суду від 29 жовтня 2015 року було подано Публічним акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль". Відповідно до ухвали Верховного Суду від 14 липня 2020 року було задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар" про заміну позивача у справі правонаступником. Замінено позивача - публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" правонаступником - товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар" у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль", третя особа - ОСОБА_1 , про визнання кредитного договору частково недійсним.
Постановою Верховного Суду від 14 липня 2020 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар", задоволено. Рішення апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року скасовано, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2014 року залишено в силі.
Згідно договору відступлення прав вимоги № 20191219 від 19 грудня 2019 року, що укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест". Відповідно до п.2.1. договору ТОВ "ФК "Авістар" відступає ТОВ "Фінансова компанія "Гефест" за плату, а ТОВ "Фінансова компанія "Гефест" приймає належні первісному кредитору права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 10.05.06 №014/4038/81/33829, що вбачається з витягу з Реєстру боржників Додатку № 1 до договору № 20191219 про відступлення права вимоги від 19 грудня 2019 року.
Задовольняючи заяву ТОВ "Фінансова компанія "Гефест", суд першої інстанції виходив із того, що є достатні підстави для заміни сторони виконавчого провадження - стягувача товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авістар" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест".
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі з огляду на наступне.
Згідно  ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.
Положеннями ч.ч. 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Також, слід зазначити що, вищенаведені положення кореспондуються з положеннями ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", де зазначено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
Отже, за змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та  ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Результат аналізу цих норм, зокрема п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України  дає підстави для висновку, що в разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).
Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 344/14408/15-ц (провадження № 61-1777св20) та у постанові Верховного Суду від 29 грудня 2020 року у справі № 0910/2-103/2011 (провадження № 61-13311св20).
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції змінив стягувача у виконавчому провадженні, яке ще не відкрито не заслуговують на увагу.
Окрім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц, від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц та від 15 травня 2019 року у справі №370/2464/17, від 29 березня 2021 року у справі № 2-5356/10.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Отже, задоволення заяви про заміну сторони правонаступником здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності.
Як убачається із матеріалів справи договори відступлення прав вимоги    ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у судовому порядку не оскаржувалися.
Документальне підтвердження того, що відповідачі виконали рішення суду шляхом сплати кредитору присудженої суми заборгованості в матеріалах справи відсутнє.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви про заміну стягувача у виконавчому листі, оскільки ТОВ "ФК "Авістар" на підставі укладеного з ТОВ "ФК "Гефест" договору купівлі-продажу майнових прав набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором, яка стягнута відповідним рішенням суду, що набрало законної сили.
Отже, районний суд правильно встановив правову природу питання заміни сторони у виконавчому документі, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України.
Доводи апеляційних скарги є необґрунтованими, а ухвала суду першої інстанції щодо задоволення заяви ТОВ "ФК "Авістар" про заміну стягувача у виконавчому листі в даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
            Керуючись ст.  367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 21 жовтня 2021 року.
 
Головуючий                                                                     Т.О. Писана
 
Судді                                                                                  К.П. Приходько
 
                                                                                            С.О. Журба