Справа № 461/5123/20                                Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 22-ц/811/2789/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.
без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 31 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, стягнення компенсації за відрив від звичайних занять. 
Обґрунтовуючи позов покликається на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року у цивільній справі № 1522/6783/12 стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь позивача суму внеску та відсотки по ньому за депозитним договором №ЛВ - 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та договору №ЛВ -220/0041/08/989 від 19.09.2008 року, з урахуванням додаткового договору №1 від 21.07.2009 року у розмірі 9507, 57 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 10.05.2020 року. 21.06.2012 року було видано виконавчий лист №1522/9783/12, який був скерований на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м.Одеси. У Другому Приморському відділі ДВС у м.Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №55267625 за виконавчим листом №1522/9783/12. Водночас, боржник ухиляється від виконання рішення суду. Вказує, що уклавши договір №ЛВ -1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та договір №ЛВ- 20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, у якому міститься п.4.1. «Сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору, згідно чинного законодавства України», відповідач погодився нести відповідальність за порушення умов цього договору, а тому законним у даному випадку є стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. У зв`язку з цим, відповідно до п.4.1. Договору №ЛВ -1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та договору №ЛВ- 20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, просить стягнути пеню за несвоєчасне виконання договорів, яка згідно облікової ставки НБУ, за період з 01.07.2019 року по 31.07.2019 року становить 101921,11 грн. Також, просить стягнути з відповідача компенсацію за відрив від звичайних занять, яка нарахована позивачем в розмірі 2361,50 гривень.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 31 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання – відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним. Зазначає, що не згідний з мотивами суду, про те, що відповідач КС «Перше кредитне товариство» є фінансовою установою, а не банківською, а також з тим, що при здійсненні розрахунку позивачем не враховано, що облікова ставка НБУ стосується фінансової установи, якою є КС «Перше кредитне товариство». Окрім того, зазначає, що суд не зобов`язав відповідача надати належні докази виконання відповідачем грошового зобов`язання згідно умов договору №ЛВ -1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та договору №ЛВ- 20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок та доказів на виконання рішення суду від 28.04.2012 року у справі №1522/6783/12. Не погоджується з висновком суду що підставою щодо відмови у задоволенні позовних вимог є те, що ОСОБА_1 не звертався до господарського суду Одеської області з вимогою про визнання його конкурсним кредитором. Звертає увагу, що покликання суду на те, що рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28.04.2012р. у справі №1522/6783/12 не підлягає виконанню, є порушенням принципу res judicata і є неприпустимим. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Галицького районного суду міста Львова від 31 березня 2021 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
22 жовтня 2021 року від Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін. Звертає увагу на те, що у зв`язку з відсутністю в договорі між Кредитною спілкою «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_1 умов щодо стягнення пені та її розміру, то відповідно відсутні правові підстави для стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Окрім того, зазначає, що розрахунок пені позивача не відповідає вимогам закону, так як облікова ставка НБУ встановлюється в річному еквіваленті в розмірі 18% річних. Натомість позивач по справі рахує подвійну облікову ставку НБУ у розмірі 36% денних, а не річних.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18 листопада 2021 року, є дата складення повного судового рішення – 03 грудня 2021 року.

       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходив з тих підстав, що позивачем не доведено обґрунтованості вимог стосовно стягнення пені та документально не підтверджено.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
       Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заочним рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року позов ОСОБА_1 до КС «Перше кредитне товариство» задоволено частково. Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму внеску та відсотки по ньому за депозитним договором №ЛВ-1/0120/091551 від 21.09.2009 року та договором №ЛВ -20/0041/08/986 від 19.09.2008 року, з урахуванням додаткового договору №1 від 21.07.2009 року в розмірі 9 507, 57 грн. Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00 грн. Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 в дохід держави суму судового збору у розмірі 95, 07 грн.
У статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).
Отже, передумовою для стягнення пені є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем.
З урахуванням вказаних правових норм та наявності судового рішення, за яким із відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість, а таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже є грошовим зобов`язанням, суд дійшов висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов`язань.
КС «Перше кредитне товариство» є фінансовою, а не банківською установою.
Згідно із ч.2 ст.1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансової послуги.
Позивачем до позову додано розрахунок, відповідно до якого розмір пені за період з 01.07.2019 року по 31.07.2019 року склав 101921,11 гривень.
Судом першої інстанції правильно взято до уваги те, щопозивач належним чином не обґрунтував із посиланням на діюче законодавство належності розрахунку та стягнення пені за період з 01.07.2019 року по 31.07.2019 року, згідно облікової ставки НБУ із застосуванням пені, а також при здійснені розрахунку не врахував, що облікова ставка НБУ стосується фінансової установи, якою є КС «Перше кредитне товариство».
Доказів того, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання, що дає підстави для стягнення на користь позивача пені матеріали справи не містять, оскільки відсутні будь-які відомості про невиконання виконавчого листа №2/1522/6783/12 від 21.06.2012 року, виданого на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року. 
Позивачем не долучено жодного доказу, який б підтвердив, що ухвалене рішення на даний час є невиконаним, обмежившись наданням суду копії постанови про відкриття виконавчого провадження, яка фактично засвідчує перебування виконавчого листа на виконані.
Крім того, за договорами укладеними між КС «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_1 не встановлено відповідальність у виді неустойки (пені, штрафних санкцій) та розміру такої за прострочення або несвоєчасне повернення грошових коштів.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.04.2016 року затверджено мирову угоду між комітетом кредиторів КС «ПКТ» та боржником в особі арбітражного керуючого у справі № 7/17-2087-2011 за заявою кредитора до боржника - КС «ПКТ», про визнання банкрутом, та припинено провадження у справі про банкрутство КС «ПКТ».
Ухвала набрала законної сили та є чинною на даний час.
Пунктом 8 цієї ухвали передбачено, що «вимоги конкурсних кредиторів відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі-Закон №2343-ХІІ від 14 травня 1992 року), що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.
Оголошення про порушення провадження по справі про банкрутство КС«ПКТ» було опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» від 12 липня 2011 року №124, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року.
Таким чином, відповідно до Закону №2343-ХІІ від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС «ПКТ») та який підлягав застосуванню до усіх правовідносин щодо банкрутства КС «ПКТ» протягом всього часу розгляду справи №7/17-2008-2011, вимоги осіб до КС «ПКТ», які виникли до дати порушення справи про банкрутство КС «ПКТ», а саме до 31 травня 2011 року (конкурсні кредитори), та не заявлені до 13 серпня 2011 року (тридцять днів від дня опублікування в газеті «Урядовий кур`єр») є погашеними.
Відтак, вимоги позивача у справі виникли на підставі наданих ним депозитних договорів, строк виконання яких настав в 2009 та 2010 роках, тобто до дати порушення справи про банкрутство КС «ПКТ», а саме - до 31 травня 2011 року, позивач є конкурсним кредитором, який не заявив свої вимоги в межах справи про банкрутство КС «ПКТ», та ці вимоги є погашеними в силу наведених вище приписів Закону №2343-ХІІ від 14 травня 1992 року.
З наведеного слідує, що зобов`язання КС «ПКТ» перед позивачем, які існували на підставі депозитних договорів №ЛВ-1/0120/091551 від 21.09.2009 року та №ЛВ -20/0041/08/986 від 19.09.2008 року, є припиненими в силу приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», будь-які штрафні (фінансові) санкції до відповідача у зобов`язанні, що припинилось не можуть бути застосовані.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, а тому позов не підлягає до задоволення.

Водночас, суд першої інстанції правильно зазначив, що доводи сторін стосовно посилання на практику суду касаційної інстанції, як на підставу задоволення чи відмови в позові та спростування його доводів, суд приходить до переконання, що хоча наведені правові висновки висловлені у справах, які стосуються подібних з цією справою правовідносин, однак обставини зазначених справ не є тотожними та в повній мірі не відповідають характеру правовідносин сторін у даній справі, тобто не є релевантними, а відтак не можуть бути застосовані у даній справі, як законна підстава для спростування і відхилення доводів сторін.

Також, зважаючи на вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу  ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 31 березня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Галицького районного суду міста Львова від 31 березня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 03 грудня 2021 року.

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

                                                                       Н.П. Крайник