ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/2241/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №694/1975/21 Категорія: на ухвалу 	Сакун Д. І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       14 грудня 2021 року                                                 м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Гончар Н.І., Вініченко Б.Б. 	
секретар 	Попова М.В.	

учасники справи:
заявник (скаржник) – ОСОБА_1 ,
відповідач – Тарасівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Шевченківської сільської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.11.2021 (повний текст складено 05.11.2021, суддя в суді першої інстанції Сакун Д.І.) про відмову у забезпеченні позову у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову (до відкриття провадження у справі) до відповідача Тарасівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Шевченківської сільської ради,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, якою просив заборони комісії з припинення Тарасівської ЗОШ І-ІІІ ступенів складати ліквідаційний баланс та передавати його на затвердження Шевченківській сільській раді; заборонити учаснику (засновнику) Тарасівської ЗОШ І-ІІІ ступенів затвердити ліквідаційний баланс Тарасівської ЗОШ І-ІІІ ступенів; заборонити державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії відносно Тарасівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, пов`язані з припиненням юридичної особи, мотивуючи про те, що позивачем спрямовано до суду позовну заяву про стягнення з відповідача заробітної плати за січень (з 04.01-22.01.2021), а за період з 25.01.2021 по 26.08.2021 - заробітної плати, як оплати вимушеного простою, який мав місце не з його вини. Тарасівська ЗОШ І-ІІІ ступенів Шевченківської сільської ради є комунальною організацією, засновником якої є Шевченківська сільська рада. На даний час вказана юридична особа перебуває у стані ліквідації. Оскільки, на думку заявника, у разі ліквідації Тарасівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, з якою на даний час він перебуває у трудових відносинах, виконати рішення суду у справі буде неможливо, необхідно вжити відповідні заходи забезпечення позову.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.11.2021 вказану заяву про забезпечення позову залишено без задоволення, оскільки судом не встановлено обставин, які беззаперечно вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. 
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, заявник подав 23.11.2021 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову. В обґрунтування вказано на те, що не відомо на якому етапі перебуває ліквідація відповідача, отже в разі прийняття рішення про припинення юридичної особи-відповідача рішення по суті спору у цій справі виконати буде неможливо. 

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Питання про застосування заходів забезпечення позову, яке вирішувалося судом в оскарженій ухвалі, регламентується Главою 10 Розділу І ЦПК України. 
У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема, п.3 – шляхом заборони вчиняти певні дії (як у цій справі).
Згідно ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
У постанові ВП ВС від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Як вказав ВС у постанові від 03.11.2020 у справі №910/7716/20 при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
Враховуючи вищенаведене правове регулювання, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в цій справі про те, що підстав для забезпечення позову у виді заборони вчиняти певні дії у ході процедури ліквідації юридичної особи-відповідача немає, адже заявником не доведено, що, власне, ліквідація його роботодавця унеможливить розрахунок по заробітній платі з ним, як працівником, з огляду на таке.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Після прийняття рішення про ліквідацію керівник юридичної особи видає наказ про скорочення всього штату підприємства. Із цієї миті починається процедура зі звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства. Потім необхідно здійснити дії щодо вивільнення працівників (ст. 49-2 КЗпП). Важливим етапом звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства є здійснення з ним належних розрахунків (зарплати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги). З таких виплат утримують ПДФО і ВЗ. Остаточний розрахунок із працівником здійснюють у день його звільнення. Крім того, у день звільнення працівнику необхідно видати трудову книжку із записом про звільнення, надати копію наказу про звільнення, ознайомити його із записом, який заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про звільнення.
Отже в силу закону перед звільненням працівника та ліквідацією роботодавця-юридичної особи відбувається повний розрахунок по заробітній платі з працівником.
Відтак стверджувати про те, що ліквідація відповідача перешкодить позивачу в цій справі вирішити спір про стягнення заборгованості по заробітній платі, як помилково вказує скаржник, підстав не має, отже вживати заходи забезпечення позову у зв`язку з існуванням обставин, що свідчать про те, що без таких заходів рішення суду по суті спору про стягнення заборгованості по заробітній платі буде неможливо чи складно виконати не потрібно.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.11.2021 про відмову у забезпеченні позову у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу – відхилити.
Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 05.11.2021 про відмову у забезпеченні позову у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову (до відкриття провадження у справі) до відповідача Тарасівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Шевченківської сільської ради - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 14.12.2021.

Суддя-доповідач

Судді