Ухвала
12 жовтня 2021року
м. Київ
справа № 759/3467/20
провадження № 61-16381ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 вересня2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2  про стягнення додаткових витрат на дітей.
Позов мотивовано тим, що у період шлюбу з відповідачкою у них народилися троє дітей, двоє з яких є малолітніми: ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Святошинського районного суду міста Києва 
від 19 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 березня 2019 року, з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку. ОСОБА_1 зазначав, що він поніс додаткові витрати, сплативши вартість навчання ОСОБА_4 у товаристві з обмеженою відповідальністю «Навчально-виховний комплекс «Святошинська гімназія» за період з 06 вересня 2016 року по 25 лютого 2019 року в розмірі 
216 939 грн, а також оплативши вартість навчання ОСОБА_3 за період з 06 вересня 2016 року по 06 травня 2019 року в розмірі 275 702 грн.
Посилаючись на те, що він у сукупності поніс додаткові витрати, пов`язані з оплатою освітніх послуг дітей, в сумі 492 641 грн, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь 1/2 їх частину у розмірі 246 320,50 грн. 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 липня 
2020року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року, ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено. 
У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
 ОСОБА_1 , в якійзаявник просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Заявник вказує на те, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 344/7042/19, від 22 травня 2019 року у справі 
№ 201/15248/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/29966/16 
(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень Сімейного кодексу України у подібних правовідносинах
(пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, 
що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, дотримання розумних строків розгляду справи, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи про стягненняаліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга,                                  відноситься до категорії малозначних в силу вимог процесуального закону, які відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
Заявник у касаційній скарзі вказав, що справа має для нього виняткове значення, а тому є підстави для відкриття касаційного провадження. Також заявник зазначив, що справа має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Колегія суддів не може погодитись із тим, що ця справа, в якій рішенням суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовлено у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на дітей через недоведеність позивачем особливих обставин, які є індивідуальними у кожній конкретній справі, має виняткове значення для ОСОБА_1 , який оплачував освітні послуги для дітей, а також має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом. При цьому враховано правовідносини, в яких виник спір між сторонами, встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини, а також доводи касаційної скарги, які значною мірою стосуються необхідності переоцінки доказів, що у відповідності до частини першої статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, 
пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 07 вересня2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                   Є. В. Синельников
 
       Н. Ю. Сакара
 
       С. Ф. Хопта