ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" листопада 2021 р.           Справа№ 910/6129/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Алданової  С.О.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Зубець  Л.П. 

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021

у справі № 910/6129/21 (суддя: Демидов В.О.)
за позовом  Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст"
до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 
про стягнення 47 808,25 грн
без виклику (повідомлення) учасників справи

ВСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 про стягнення 47 808,25 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, як страховик особи винної у завданні шкоди майну Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст", не в повному обсязі здійснив відшкодування, а тому він просить стягнути відповідну різницю відшкодування в розмірі 43   727,20 грн та понесені витрати на проведення експертизи в розмірі 2   500,00 грн. Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати страхового відшкодування позивачем нараховано пеню в сумі 1   581,05 грн.    
Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі № 910/6129/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, встановивши ненадання позивачем беззаперчених доказів того, що в результаті ДТП, за участю застрахованого автомобіля Porsche Cayenne державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 31.05.2020 о 08 год. 40 хв. у місті Києві на мосту імені Є.О.Патона була заподіяна майнова шкода водоналивним огороджувальним бар`єрам комунального підприємства саме в кількості 34 шт., керуючись, зокрема, ст. ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, КП по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі № 910/6129/21 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом на підставі неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Так, апелянт вказує на те, що відповідачем всупереч вимог ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не було направлено свого представника на місце настання страхового випадку, аварійний комісар огляду пошкодженого майна не проводив. За доводами скаржника відповідачем не надано жодного доказу щодо неможливості встановлення факту ДТП, причин та обставин настання аварії, розміру заподіяних позивачу збитків. Наведене було залишено поза увагою суду першої інстанції. Позивач стверджує, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку зі зберігання пошкодженого майна протягом десяти днів на проїзній частині до прибуття представника страховика. Також позивач вказує на абсурдність ситуації коли з одного боку відповідач вказує на неможливість встановлення обставин пошкодження майна позивача в кількості 34 шт. водоналивних бар`єрів в результаті спричиненого наїзду застрахованим автомобілем та з іншого боку здійснення страхової виплати лише щодо 4 бар`єрів.      
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2021, апеляційна скарга у справі № 910/6129/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 поновлено Комунальному підприємству по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/6129/21 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.
Згідно долучених до матеріалів справи повідомлень про вручення поштових відправлень сторонами та третьою особою отримано рекомендовану кореспонденцію суду 28.08.2021, 30.09.2021 та 17.09.2021, відповідно.
Отже в силу приписів п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України учасники справи належним чином повідомлені про перегляд справи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі № 910/6129/21.
Від ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заперечуючи проти доводів апелянта, відповідач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом на підставі повного, всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи з дотриманням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Так, відповідач вказує на те, що аварійним комісаром за наслідками огляду наданого позивачем майна встановлено повне його пошкодження, однак в результаті якої пригоди, події та/або протиправних дій третіх осіб було спричинено таке пошкодження встановити не можливо. Відповідач зазначає, що ним за результатами дослідження матеріалів справи № 757/24935/20-п про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності встановлено пошкодження саме 4 водоналивних бар`єрів, відшкодування вартості яких було задоволено страховою компанією. За доводами відповідача скаржником не надано належних, допустимих, достатніх доказів в підтвердження позовних вимог, а саме того, що внаслідок настання ДТП пошкоджено більше ніж 4 водоналивні бар`єри позивача.   
Від третьої особи письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що з огляду на належне повідомлення даного учасника справи та у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку. 
Колегія суддів, розглянувши заявлене в апеляційній скарзі клопотання позивача про розгляд справи за участю його представника, відмовляє у його задоволенні виходячи із наступного. 
За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 5 статті 252 ГПК України унормовано, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно ч. 6 ст. 252 ГПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:
1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Беручи до уваги те, що дана справа є малозначною, а наявні в матеріалах справи документи та письмові пояснення учасників справи по суті спору є достатніми для розгляду даної справи в спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи, судова колегія з врахуванням того, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, приходить до висновку про можливість здійснення перегляду справи в апеляційному порядку за правилами Глави 10 Розділу ІІІ ГПК України.
Відтак дана постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом та не заперечується учасниками справи, що 31.05.2020 о 08 год. 40 хв. у місті Києві на мосту імені Є.О.Патона за участю автомобіля Porsche Cayenne, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті настання якої пошкоджено бар`єри огороджувальні водоналивні, що знаходяться на балансі Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст".
Постановою Печерського районного суду міста Києва від 12.11.2020 у справі № 757/24935/20-п визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.
Станом на момент вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована відповідачем, що підтверджується полісом серії ЕР № 174190963.
В Акті огляду від 01.06.2020, складеного представниками позивача, зафіксовано, що в результаті настання вищенаведеного ДТП завдано пошкоджень водоналивним бар`єрам у кількості 34 шт. За оцінкою стану пошкоджень, бар`єри деформовані, мають тріщини та розломи у зв`язку з чим не можуть використовуватись за призначенням.
Згідно видаткової накладної №41 від 12.03.2020 вартість одного огороджувального бар`єру на момент придбання позивачем, складала 1 680,00 грн з ПДВ.
У вересні 2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування від 21.09.2020 № 053/282/01-11/2387 в сумі 57   120,00 грн, яка отримана ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" 24.09.2020.
ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" 29.01.2021 здійснено перерахування на рахунок КП по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст", у зв`язку із частковим задоволенням заяви позивача, страхове відшкодування в сумі 5   600,00 грн.
Оскільки вимога позивача не була задоволена в повному обсязі КП по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" пред`явлено позов у даній справі про стягнення коштів.
За змістом звіту від 30.03.2021 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна - бар`єри огороджувальні водоналивні в кількості 34 шт., складеного ТОВ "Незалежна експертна компанія", встановлено вартість матеріального збитку у розмірі 49   327,20 грн з ПДВ та урахуванням зносу. 
У зв`язку з цим, позивачем заявлено до стягнення 43   727,20 грн (49   327,20 грн - 5   600,00 грн) решти суми страхового відшкодування, 2   500,00 грн витрат на проведення експертизи, а також пені в сумі 1   581,05 грн, нарахованої згідно п. 36.5 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».  
В свою чергу, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано належних докази в підтвердження кількості пошкодженого майна. Окрім схеми місця ДТП, складеної працівниками НПУ на місці пригоди 31.05.2020 року, відповідно до якої пошкоджено 4 дорожні блоки, а не 34 як вказано в акті огляду від 01.06.2020 року; надані позивачем фотознімки також не підтверджують того що в наслідок ДТП було пошкоджено водоналивні бар`єри в кількості 34 шт; позивачем не надано будь-яких належних доказів в підтвердження того що після ДТП 31.05.2020 року до моменту складення акту огляду місця розташування пошкодженого майна, його кількість та стан не змінювались.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У відповідності до  статті 1 Закону України "Про страхування",  страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про страхування", страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Правовий аналіз положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для висновку, що в момент укладення договору обов`язкового страхування страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.
Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, застосуванню підлягають положення ст. 1192 ЦК України, згідно якої, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
За змістом приписів ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою полягає в тому, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Таким чином, у спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Доведення відсутності вини покладається на відповідача у такому спорі.
Так, матеріалами справи підтверджується, що на обґрунтування підстав для відшкодування шкоди в сумі вартості пошкодженого майна (34 шт. водоналивних бар`єрів) позивачем, зокрема, надано довідку № 3020155601618389 про дорожньо-транспортну пригоду, зі змісту якої вбачається фіксація порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, що спричинило настання ДТП, а також вказано про складання адміністративного протоколу № 545456 та скерування матеріалів до Печерського районного суду м. Києва. Будь-якої інформації про пошкодження майна позивача - в кількості 34 шт. водоналивних бар`єрів, - вказана довідка не містить.
Обставини щодо пошкодження вказаного майна у вищенаведеній кількості дорожніх бар`єрів також не встановлювались і в постанові Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2020 у справі № 757/24935/20-п, прийнятої за результатами дослідження матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.  
Також до матеріалів господарської справи відповідачем було надано копію матеріалів адміністративного провадження, що містять протокол про адміністративне правопорушення № 545456. Дослідивши зміст вказаного протоколу судовою колегією встановлено фіксацію здійснення третьою особою наїзду на перешкоду - дорожні блоки, що були розміщені для розподілу транспортних потоків транспортних напрямків, в результаті чого вони отримали пошкодження. При цьому відомостей щодо кількості пошкоджених блоків названий протокол не містить.
Письмові пояснення, що були надані водієм, винуватцем настання ДТП, також не містять інформації про кількість пошкоджених дорожніх бар`єрів.
Єдиним документом в якому зафіксовано кількісний показник пошкодженого майна позивача є акт огляду виявлених пошкоджень майна підприємства після ДТП чи інших протиправних дій з боку третіх осіб від 01.06.2020, що був складений комісією у складі трьох працівників позивача. Докази участі представника відповідача та/або відмови останнього в підписанні вказаного акта відсутні.
Разом з цим, з метою встановлення обставин настання страхового випадку, 16.06.2020 аварійним комісаром ОСОБА_2 за адресою м. Київ, Набережна дорога, 4, здійснено огляд 34 водоналивних бар`єрів та надано відповідачу повідомлення, що йому представлено на огляд зазначене майно, однак встановити внаслідок якої пригоди, події та/або протиправних дій третіх осіб, тощо вони були пошкоджені, неможливо. Всі пред`явлені до огляду пошкоджені водоналивні бар`єри відновленню не підлягають. 
Твердження апелянта про те, що відповідачем не направлявся аварійний комісар та, що  огляд пошкоджених водоналивних блоків ним не здійснювався, оцінюються судовою колегією критично, адже наведене не може ані підтвердити, ані спростувати обставини пошкодження майна саме в тій кількості, що була заявлена при зверненні з даним позовом, та, зокрема, входить до предмета доказування у цій справі. 
За результатами розгляду поданої позивачем відповідачу заяви про здійснення страхового відшкодування і доданих до неї документів, а також дослідження отриманих від Печерського районного суду м. Києва матеріалів адміністративної справи № 757/24935/20-п ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" здійснив часткову регламентну виплату, яка покриває вартість пошкоджених 4 водоналивних бар`єрів. 
Отже, за встановленого апеляційна інстанція констатує, що страховиком було здійснено відмову у виплаті частини вимог позивача не у зв`язку з неможливістю встановити факт настання ДТП, його причин, обставин та розміру збитку, а у зв`язку з неможливістю встановлення причинно-наслідкового зв`язку між кількісним показником пошкоджених водоналивних бар`єрів в кількості 34 шт. та настанням ДТП, спричиненим застрахованим авто. 
Відтак доводи апеляційної скарги в частині того що судом першої інстанції не надано належної оцінки відсутності доказів неможливості встановлення відповідачем обставин ДТП відхиляються як безпідставні.  
При цьому колегія суддів зазначає, що визнання відповідачем обставин пошкодження 4 водоналивних бар`єрів через настання ДТП не може свідчити про наявність правових підстав для відшкодування вартості інших бар`єрів, адже розмір завданої шкоди підлягає доведенню на загальних підставах шляхом подання належних і допустимих доказів, якими, зокрема, можуть бути довідки про настання ДТП чи протокол про адміністративне правопорушення з описом переліку пошкодженого майна.
Також не може бути належним доказом в підтвердження обставин пошкодження саме 34 шт. водоналивних бар`єрів і звіт від 30.03.2021 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна - бар`єрів огороджувальних водоналивних в кількості 34 шт., виконаного ТОВ «Незалежна експертна компанія», оскільки вказаний документ засвідчує вартість втраченого майна, що могло бути надано позивачем у будь-якій кількості на дослідження експерта, натомість до спеціальних знань останнього не віднесено встановлення обставин їх пошкодження саме у зв`язку з наїздом застрахованим автомобілем.   
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів, за результатами дослідження усієї сукупності наявних в матеріалах справи документів, приходить до висновку, що позивачем належними засобами доказування в порядку ст. ст. 13, 74 ГПК України не доведено наявності шкоди в заявленому у даній справі розмірі, а також причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями водія застрахованого авто, що спричинило ДТП, та настанням пошкодження саме 34 шт. водоналивних бар`єрів позивача. 
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
У даному випадку Північний апеляційний господарський суд також звертається до категорії стандарту доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №    917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає, що оскільки позивачем не доведено наявності усього складу цивільного правопорушення, як необхідної передумови для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування шкоди в заявленому розмірі, то місцевим господарським судом правомірно було відмовлено в задоволенні даного позову про стягнення страхового відшкодування. Вимоги щодо стягнення вартості експертного дослідження та розміру пені як похідні також є необґрунтованими, а тому не можуть бути задоволені судом.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом на підставі неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі № 910/6129/21 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.  
Апеляційна скарга Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст"  на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 підлягає залишенню без задоволення.
Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в апеляційному порядку, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на апелянта (позивача у даній справі).
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний  апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі № 910/6129/21 залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/6129/21 залишити без змін.
3. Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст". 
4. Справу №910/6129/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.   

Головуючий суддя                                                            С.О. Алданова 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                Л.П. Зубець