ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року	Львів	Справа № 380/769/21 пров. № А/857/15756/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,
за участі секретаря судового засідання Кахнич Г.П.,
представника позивача: Стасишина Т.В.
представника відповідача: Іванський В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 17 червня 2021 року  у справі № 380/769/21 за адміністративним позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про скасування податкового повідомлення-рішення,
суддя в 1-й інстанції – Мартинюк В.Я.,
час ухвалення рішення – 13 год. 43 хв,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 18.06.2021,-

                                                   В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» звернулося в суд з позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби, в якому просить скасувати повністю податкове повідомлення – рішення від 29.12.2020 року №0003755212 (Форма-ПС) винесене Західним управлінням Офісу великих платників податків Державної податкової служби на підставі Акту перевірки від 05.08.2020 року №81/28-10-52-14-РРО/33073442 за дотримання суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій з урахуванням рішення ДПС України про результат розгляду скарги від 09.12.2020 року №34619/6/99-00-06-02-06-06.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне податкове повідомлення-рішення є безпідставним, оскільки акт перевірки з реєстраційним номером №81/28-10-48-14/РРО/33073442 на його адресу не надходив та не був підписаний Генеральним директором або іншою уповноваженою особою підприємства. Вказує, що 05.08.2020 року отримав акт фактичної перевірки №81/28-10-52-14-РРО/33073442. Даний акт було підписано із запереченнями, які надіслано відповідачу у законодавчо встановлені строки. Однак, вони не були взяті до уваги. Стверджує, що висновки перевіряючих не відповідають існуючим фактам та чинному законодавству. Окрім того, вказує на відсутність у контролюючого органу підстав для проведення перевірки. Зазначає, що передумовою проведення фактичної перевірки є отримання в установленому законом порядку інформації, яка свідчить про порушення вимог законодавства. Для зазначення підстави для проведення перевірки не достатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України. Необхідно вказати конкретно-визначені відомості та дані, які відображені на матеріальних носіях або в електронному вигляді, що стали підставою для проведення фактичної перевірки. Зазначає, що з аналізу наказу та направлення на проведення перевірки неможливо встановити, що саме необхідно перевірити та що слугувало підставою для призначення цієї перевірки. Вказує, що в акті перевірки відсутня нумерація сторінок.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 17 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції керувався одними доказами і не брав до уваги інші, що свідчить про неповне з`ясування обставин справи.
Апелянт наголошує на відсутності у відповідача підстав для проведення перевірки. 
Зазначає, що передумовою проведення фактичної перевірки є отримання в установленому законом порядку інформації, яка свідчить про порушення вимог законодавства, однак жодних доказів, які би свідчили про наявність у податкового органу інформації про порушення позивачем вимог законодавства, а також про отримання її в установленому законом порядку не було надано.
Крім того, у Наказі №766 від 21.07.2020 відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення та проведення перевірки.
Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 17 червня 2021 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в справі, суд першої інстанції виходив з того, що фактична перевірка позивача була проведена з дотриманням усіх вимог чинного законодавства, відповідачем правомірно складено акт №81/28-10-52-14-РРО/33073442 від 05.08.2020 року, яким встановлено порушення підп.230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України та, як наслідок, прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що за результатами перевірки за дотриманням Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій відповідачем складено акт №81/28-10-52-14-РРО/33073442 від 05.08.2020 року, яким встановлено порушення підп.підп.230.1.2, 230.1.3 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України.
На підставі згаданого акта у відповідності до п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.1 ст.128-1, п.3 ст.128-1 Податкового кодексу України відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0005305214 від 01.09.2020 року, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 385 000 (триста вісімдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп.
17.09.2020 року позивачем Державній податковій службі України подано скаргу №1629/01-01-16 на податкове повідомлення-рішення №0005305214 від 01.09.2020 року.
Рішенням Державної податкової служби України №34619/6/99-00-06-02-06-06 від 09.12.2020 року про результати розгляду скарги податкове повідомлення-рішення №0005305214 від 01.09.2020 року скасовано в частині 125   000 (сто двадцять п`ять тисяч) 00 коп. застосованих штрафних санкцій за незабезпечення з вини розпорядника акцизного складу своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального.       В іншій частині податкове повідомлення-рішення залишено без змін.
На підставі акта перевірки №81/28-10-52-14-РРО/33073442 від 05.08.2020 року з урахуванням рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 09.12.2020 року №34619/6/99-00-06-02-06-06 у відповідності до п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.1 ст.128-1, п.3 ст.128-1 Податкового кодексу України відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0003755212 від 29.12.2020 року, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 260   000 (двісті шістдесят тисяч) грн. 00 коп..

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся з позовом до адміністративного суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані  діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пп. 20.1.4, пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні, фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки встановлений статтею 80 ПК України.
Відповідно до підпункту 80.2. пункту 80.2 статті 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів (пп. 80.2.1);
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2);
письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (пп. 80.2.3);
неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (пп. 80.2.4);
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (пп. 80.2.5);
у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 (пп. 80.2.6);
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (пп. 80.2.7).
Відповідно до п. 80.1, п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Згідно із ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки (абзац п`ятий п.81.1 ст.81 ПК України).
Згідно із абзацом шостим п.81.1 ст.81 ПК України відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
З матеріалів справи слідує, що підставою для проведення перевірки позивача слугував лист Державної податкової служби України №11586/7/99-00-09-02-03-07 від 14.07.2020 року, відповідно до якого керівники головних управлінь територіальних підрозділів та їх заступники, відповідальні за напрямом роботи по контролю за підакцизними товарами зобов`язані організувати роботу та вжити вичерпних заходів щодо проведення фактичних перевірок суб`єктів господарювання, якими порушено правила обліку, виробництва та обігу пального на акцизних складах, та притягнути їх до відповідальності.
Окрім того, як додаток до вказаного листа, наявна інформація щодо акцизних складів, по яких не подано інформацію про встановлені витратоміри-лічильники пального, серед яких зазначений позивач.
На підставі вказаного листа від 14.07.2020 року, видано наказ Офісу великих платників податків ДПС №766 від 21.07.2020 року, відповідно до якого працівники Львівського управління Офісу великих платників податків ДПС з 27.07.2020 року повинні провести фактичну перевірку, тривалістю не більше 10 діб, Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького», з питань обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального за період діяльності з 01.07.2019 року по дату закінчення перевірки.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що, у відповідності до підп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, у відповідача були достатні підстави для проведення фактичної перевірки позивача.
За вимогами п. 81.1 та 81.2 ст. 81 ПК України, відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому  цього пункту, не дозволяється.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Отже, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання щодо необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.
Зважаючи на викладене, суд звертає увагу, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки.
Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді буде суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Натомість, позов платника податків, спрямований на оскарження рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 803/990/15-a, від 29.03.2019 у справі № 805/3449/18-а, від 24.01.2019 у справі № 826/13963.
Разом з цим, як зазначив Верховний Суд в постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Матеріали справи свідчать, що уповноваженим особам було вручено наказ та направлення, та ознайомлено із підставами перевірки. За результатами перевірки складено акт, на який позивачем подано зауваження.
Отже, допуск посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки відбувся, а відповідачем було дотримано вимоги законодавства.
Відповідно до абзацу першого підп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.
Абзацом шостим згаданого підпункту передбачено, що платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:
а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;
б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Згідно абзацу восьмого цього ж підпункту, забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.
Як підтверджується матеріалами справи, що на акцизних складах позивача наявні два лічильника рідин (з повіркою), три паливо роздавальні колонки (з повіркою), які виконують функції витратомірів – лічильників, дві рулетки вимірювальні (з повіркою), два метроштоки (з повіркою), які виконують функції рівнемірів. При цьому, такі не зареєстровані в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.
Згідно положень п.128-1.1. ст.128-1 ПК України, необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що не приймає до уваги посилання позивача на те, що згадане обладнання не було зареєстроване, у зв`язку з його заміною у майбутньому, оскільки така обставина не звільняє його від вказаного обов`язку. 
При цьому, як правильно встановив суд першої інстанції, наявна в матеріалах справи довідка про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри №9001186509 від 15.01.2021 року вказує на усунення порушення у майбутньому.  
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що фактична перевірка позивача була проведена з дотриманням усіх вимог чинного законодавства, відповідачем правомірно складено акт №81/28-10-52-14-РРО/33073442 від 05.08.2020 року, яким встановлено порушення підп.230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України та, як наслідок, прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та основ процесуального права, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному  дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Суд першої інстанції повністю виконав вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 139, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, апеляційний суд,
                                                 П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Державного підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у справі № 380/769/21 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 29 листопада 2021 року